печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2272/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

за участі секретаря судових засідань Брачуні О. О.,

представника боржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у залі суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні по справі № 757/2272/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Укрссиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №77.1/АК-01293.08.2 від 04.03.2009 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року до суду надійшла заява ТОВ «ФК» Довіра та Гарантія» про заміну сторони стягувача у вказаній справі на підставі укладених 29 травня 2019 року між ним та ПАТ «РОДОВІД БАНК» договорів відступлення права вимоги за кредитами, а також договорами застави, зокрема права вимоги до ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник боржника проти задоволення заяви заперечувала, оскільки на час відступлення права вимоги банк перебував на стадії ліквідації, що передбачає спеціальну процедуру відступлення права вимоги, яка не дотримана сторонами правочину.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні за його відсутності.

Згідно з частиною третьою ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

За приписами частини першої статті 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено розділом VI ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду від 12 травня 2016 року в задоволенні позовів ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Родовід Банк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним пункту кредитного договору відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 27 лютого 2015 року у розмірі 357 943, 64 грн, з яких: 144 454, 78 грн - заборгованість по кредиту, 144 454, 78 грн - пеня, 6 707, 78 грн - 3 % річних від суми простроченого кредиту, 7 840, 54 грн - 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту, 24 332, 48 грн - інфляційні втрати від суми простроченого кредиту, 30 153, 28 грн - інфляційні втрати від суми прострочених процентів за кредитом. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір у сумі 3 654, 00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

29.05.2019 року між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір № 16 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 77.1/АК-01293.08.2 від 04.03.2009 року та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло прав кредитора щодо ОСОБА_3 чи її правонаступників.

Цього ж дня між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 742, відповідно до умов якого відбулося відступлення прав вимоги за договором застави № 77.1/АК- 01293.08.2 від 04.03.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької обл. Кудлаєвим О.О. в зв`язку з чим ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло прав заставодержателя щодо заставленого ОСОБА_3 майна.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, № 2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Відповідно до пункту частини першої ст. 512 Цивільного кодексу України, передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

У відповідності зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту 512, 513 Цивільного кодексу України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до частини першої ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки права вимоги відносяться до майна та є об`єктом права власності кредитора згідно зі ст. 190 Цивільного кодексу України, вони можуть вільно відчужуватися кредитором, а виходячи з комплексного аналізу ст. 512, 513, 514, 516 та 517 Цивільного кодексу України можна зробити однозначний та цілком логічний висновок про те, що заміна кредитора в зобов`язанні, в тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом зміни зобов`язання на боці кредитора.

Відповідно до частини першої ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що існують підстави, передбачені законом, для задоволення заяви та заміни сторони стягувача його правонаступником.

Доводи представника боржника не є спроможними, оскільки не містять фактичних даних із зазначенням конкретного нормативно-правового обґрунтування, яке б вказувало на порушення процедури відступлення права вимоги із правовими наслідками у формі нікчемності договорів відступлення прав вимоги в силу закону, адже недійсними такі договори судом не визнавалися, презумпція правомірності правочину не спростована.

Керуючись ст.ст. 1-20, 352, 353, 442, 446 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні по справі № 757/2272/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Укрссиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №77.1/АК-01293.08.2 від 04.03.2009 року - задовольнити.

Замінити стягувача з Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК»на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»у справі № 757/2272/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Укрссиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №77.1/АК-01293.08.2 від 04.03.2009 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С. В. Вовк