Справа № 175/3827/19
Провадження № 2/175/573/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бойко О.М.

з участю секретаря Філоненко О.О.

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась в березні 2019 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2118 гривень щомісячно.

ОСОБА_2 в березня 2020 року надала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина.

ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти позову. Пояснив, що з нього на підстав Павлоградського міськрайонного суду Дніпроптеровської області вже стягуються аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів доходів відповідача.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ст. 223 ЦПК України).

Враховуючи повідомлення сторін належним чином, суд здійснює розгляд справи за відсутності сторін, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З 30 липня 2005 року до 31.10.2011 року сторони перебували у шлюбі, що підтверджується копією рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.10.2011 року у справі № 2-4582/2011р.

У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданим 02 квітня 2008 року виданим Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №425.

Дитина залишилася проживати з позивачем та перебуває на її утриманні.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини «аліменти» присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2013 року у цивільній справі № 185/8846/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, було задоволено позов. Зазначеним рішенням було стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 27 серпня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат. (а.с.46)

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, (а.с. 47-48) відповідач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований. З 12.01.2013 року по теперішній час працює ПрАТ «Новомосковський завод мінводи» начальником служби безпеки. Відповідач має постійний дохід та сплачує аліменти згідно рішення суду, що підтверджується відповідною довідкою з місця роботи (а.с. 48) За період з листопада 2018 року по жовтень 2019 року з ОСОБА_1 було утримано 12414,81 гривень аліментів.

Разом із цим, позивач у позові просить суд стягнути аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму встановленого ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік» у розмірі 2118 гривень на дитину віком 6-18 років.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, право дитини на отримання аліментів вже захищено судом, що підтверджується копією відповідного рішення та довідкою з місця роботи відповідача.

Доказів про наявність заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 на утримання їх сина ОСОБА_3 по сплаті аліментів, матеріали справи не містять.

Також з огляду на те, що відповідач не просить змінити або збільшити розмір аліментів та взагалі не зазначає про те, що вже є рішення про стягнення аліментів, суд вважає, що позивачем у даному випадку неправильно обраний спосіб захисту свого права, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи висновок суду про необхідність відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 7, 141, 181, 182, 183 СК України, ст.ст. 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 28, 48, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 128, 133, 141, 142, 177, 209, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя О.М.Бойко