Справа № 635/9/20
Провадження № 2/635/1216/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2020 року смт. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Назаренко О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Літінської Г.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням,
08 січня 2020 року до Харківського районного суду Харківської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням, в якому позивач просить визнати за нею право користування житловим приміщенням в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , нарівні з співвласником будинку ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що право приватної власності на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано в 49/150 частках за ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№3-2052, видане 28.05.1993 року Першою держнотконторою Харківського району; в 49/300 частках за ОСОБА_2 , на підставі договору Дарування р.№3-2407, посвідчений Першою держнотконторою Харківського району 25.11.2005 року; в 51/100 частках за ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності р.№3-2499 видане 17.12.2004 року Першою держнотконторою Харківського району, та договору дарування р.№3-2501 від 17.12.2004 року посвідчений Першою держнотконторою Харківського району. Даний житловий будинок фактично розділений на дві ізольовані частини та два окремих подвір`я. В частині будинку, яка зазначена в технічному паспорті на будинок як квартира 1 проживає відповідач ОСОБА_3 . В частині будинку, яка зазначена в технічному паспорті на будинок як квартира 2 проживають вона (позивач), її чоловік ОСОБА_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що її місце проживання за цією адресою не зареєстровано, але вона фактично мешкає в даному будинку з 1988 року, вселилася до цього будинку після того як вступила у шлюб з ОСОБА_2 , шлюб зареєстровано 12.08.1988 року. До будинку вселилася за усною згодою матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та інших осіб які на той час були співвласниками будинку. Імен та прізвищ даних осіб вона не пам`ятає. Співвласниця будинку ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Коли вона звернулася до Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області для реєстрації свого місця проживання за даною адресою, їй було усно роз`яснено що реєстрація її місця проживання є неможливою без письмової згоди іншого співвласника будинку ОСОБА_3 . Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_3 згоди на реєстрацію її місця проживання в даному будинку не надає без пояснення причин. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду.
Після усунення недоліків ухвалою Харківського районного суду харківської області від 14 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням до судового розгляду.
Позивач в судове зсідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність, позов підтримала просила його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позов визнав, не заперечував проти його задоволення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_3 до суду також не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судовим розглядом встановлено, що право приватної власності на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано в 49/150 частках за ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№3-2052, видане 28.05.1993 року Першою держнотконторою Харківського району; в 49/300 частках за ОСОБА_2 , на підставі договору Дарування р.№3-2407, посвідчений Першою держнотконторою Харківського району 25.11.2005 року; в 51/100 частках за ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності р.№3-2499 видане 17.12.2004 року Першою держнотконторою Харківського району, та договору дарування р.№3-2501 від 17.12.2004 року посвідчений Першою держнотконторою Харківського району.
Зазначене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №190434578 від 27.11.2019, договором дарування, посвідченим 25 листопада 2005 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Поляковою Л.О.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Покотилівською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №68.
Із наданого свідоцтва про шлюб вбачається, що 12 серпня 1988 року укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 .
Як вбачається з акту депутата Покотилівської селищної ради округу №01 Мартиненко Ю.В. від 16 грудня 2019 року, у зв`язку із виниклою необхідністю на підставі заяви ОСОБА_2 , який зареєстрований та постійно проживає у б. АДРЕСА_1 , було проведено обстеження, встановлено наступне. Будинок АДРЕСА_1 фактично розділений на дві окремі ізольовані частини, два окремих подвір`я, власником однієї окремої частини є ОСОБА_2 . Крім того, за зазначеною адресою в Ѕ частині будинка ОСОБА_2 зареєстровані двоє осіб, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та його син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Раніше зареєстрована у даному будинку мати ОСОБА_2 ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також в частині будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності з 1988 року та по теперішній час постійно проживає його дружина ОСОБА_1 . Зазначені факти підтверджені також сусідами.
Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Виходячи з приписів ст. 25 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини.
Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10).
При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.
Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радої України 17.07.1997.
У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Як зазначено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність або відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Згідно ч. 1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно ч. 1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно ч.1,4 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жалим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, враховуючи вищевикладене оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, беручи до уваги тривалість проживання позивача у вказаній вище квартирі, сумлінне користування зазначеним приміщенням, своєчасну оплату комунальних послуг, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 29 Цивільного кодексу України, ст. ст. 47, 129 Конституції України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Житловим кодексом України, суд -
позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 .
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області або до Харківського апеляційного суду.
Відомості, що не проголошуються:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП невідомий, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 01 жовтня 2020 року.
Суддя О.В.Назаренко