Постанова

Іменем України

12 березня 2020 року

м. Київ

справа № 325/314/18

провадження № 61-4100св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року в складі судді Васильцової Г. А. та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2019 року в складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що позивач, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, народила дочку - ОСОБА_4 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

У 2007 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, після чого відповідач почав проживати окремо.

У травні 2017 року їхня дочка тяжко захворіла та була госпіталізована в неврологічне відділення, в якому перебувала з 07 травня 2017 року по 26 червня 2017 року, після чого доставлена в медичний центр «Добробут-Стаціонар», де перебувала з 26 червня 2017 року по 31 липня 2017 року. 31 липня 2017 року з позитивною динамікою ОСОБА_3 спеціальною реанімаційною бригадою переведена до Запорізької обласної лікарні в неврологічне відділення, де перебувала з 31 липня 2017 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час лікування дочки ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 із проханням про надання оголошення в газеті з метою збору грошових коштів на лікування ОСОБА_3 . Оскільки номер карткового рахунку відповідач вказав свій, грошову допомогу отримував саме ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що на рахунок відповідача надходили грошові кошти, розмір яких перевищував 120 000 грн, проте на лікування дочки він віддав незначну частину, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з недоведеності позивачем факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкоємцеві, що виключає можливість усунення ОСОБА_2 від права на спадкування відповідно до вимог частини п`ятої статті 1224 ЦК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що відповідач не передав позивачу значні грошові кошти, які були перераховані небайдужими людьми, на лікування їхньої дочки. ОСОБА_2 власними коштами фінансово не допомагав ОСОБА_3 , повідомивши, що накопичені кошти потрібні йому на поховання на випадок його смерті. Крім того, виписка з медичної картки є доказом того, що їхня дочка потребувала допомоги медичного персоналу та родичів і відповідач повинен був надавати таку допомогу.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У серпні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав до суду касаційної інстанції відзив, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що жодна із визначених законодавством підстав для усунення від права на спадкування не може бути застосована до відповідача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 (прізвище після реєстрації шлюбу згідно свідоцтва про одруження - ОСОБА_1 ), що підтверджується копією свідоцтва про народження.

08 грудня 2006 року ОСОБА_3 уклала з батьком (відповідачем) договір довічного утримання. Згідно умов договору довічного утримання ОСОБА_2 передав у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність жилий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,17 гектарів, для обслуговування житлового будинку, що розташована на території Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області. Пунктом 5 вказаного договору передбачено, що ОСОБА_3 зобов`язалась забезпечити ОСОБА_2 житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваному житловому будинку. У обох сторін є право користування допоміжними приміщеннями будинку.

13 лютого 2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

ОСОБА_3 перебувала у стаціонарі Центру клінічної неврології, нейрореабілітації та відновлювальної медицини з 07 травня 2017 року по 26 червня 2017 року з діагнозом: «Вірусно-бактеріальний менінгоенцефаліт з ураженням структур головного мозку та мозочка праворуч. Набряк головного мозку. Вторинне ішемічне ураження стовбурових структур головного мозку. Дифузний двобічний ендобронхіт ІІ ст. Лейоміома матки великих розмірів. Анемія середнього ступеню. Ангіопатія сітківки обох очей. Тромбоз глибоких вен нижніх кінцівок. Стан після пункції гайморових пазух. Тетраплегія. Трахеостомія.» Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «Добробут-Стаціонар» ОСОБА_3 перебувала в стаціонарі з 26 червня 2017 року по 31 липня 2017 року з основним діагнозом: «Лайм-Борреліоз, стадія десемінації збудника. Тяжкий перебіг. Енцефатіт з ураженням стовбурових структур головного мозку, якісними розладами свідомості по типу акінетичного мутизму з наступним виходом в синдром малої свідомості. Тетрапарез, порушення функцій тазових органів по типу не тримання сечі. Бульбарно-псевдобульбарний синдром» та супутнім діагнозом: «Посттрахеостомічний рубчевий стеноз с/з трахеї. Двобічний дифузний ендобронхіт 2-3 ст. Стан після перкутанної, дилятиційної трахеостомії. Стан після перкутанної гастростомії. Вузлова фіброміома матки великих розмірів. Викривлення носової перегородки. Пролежень ІІ-ІІІ ст., попереково-крижового відділу». В подальшому ОСОБА_3 переведена в Запорізьку обласну клінічну лікарню, де перебувала на стаціонарному лікуванні у КУ «ЗОКЛ» ЗОР у відділенні неврології № 1 з 02 серпня 2017 року по 03 вересня 2017 року з діагнозом: «Лайм-Борреліоз, стадія дісімінації збудника. Тяжкий перебіг. Енцефаліт з множинними ураженнями головного мозку. Бульбарно-псевдобульбарний синдром, Спастична терапія. Порушення функцій тазових органів. Постреанімаційна хвороба. Постгіпаксична-ішемічна енцефалопатія. Вегетативний статус. Набряк головного мозку. Вторинний стовбуровий синдром ШВЛ. Трахеостома.»

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно. Сторони у справі (батьки померлої) є спадкоємцями першої черги за законом після смерті дочки.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може

бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права

на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходили з того, що хоча ОСОБА_3 і перебувала у безпорадному стані, проте матеріали справи не містять доказів ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги дочці, оскільки доводи ОСОБА_1 щодо отримання відповідачем коштів, які надавались сторонніми особами на лікування ОСОБА_3 і можливе їх використання відповідачем у власних інтересах не підтверджені належними та допустими доказами, а тому відповідно до приписів частини п`ятої статті 1224 ЦК України не можуть бути підставою для усунення від права на спадкування.

При цьому судами встановлено факт передачі відповідачем грошових коштів позивачу на лікування дочки у медичних закладах, працівники яких надавали ОСОБА_3 медичну допомогу та здійснювали за нею догляд, у зв`язку з чим обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про недоведеність ОСОБА_1 потребування спадкодавцем допомоги саме від ОСОБА_2 .

За таких обставин, за відсутності факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві та факту її потреби саме від ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 11 жовтня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко В. О. Кузнєцов