ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8330/20 Провадження № 22/803/7527/20 Справа № 214/3834/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 214/3834/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Південний»

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені позивача ОСОБА_1 , на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року та додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року, які постановлено суддею Ткаченком А.В.. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повних судових рішень в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Південний», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 23.07.2013 року о 15:50 год., під час виконання своїх трудових обов`язків, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася в м. Кривому Розі Дніпропетровської області по вулиці Бикова, біля ТЦ «Епіцентр», під час якої екіпаж інкасаторського автомобіля у кількості 4-х чоловік на автомобілі марки Фольксваген транспортер Т4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зіткнувся з вантажним термофургоном, а саме, автомобілем марки "DAF" державний реєстраційний номер (транзит) НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини, закритого перелому правого передпліччя в середній третині, закритого вивиху головки лівого стегна. Забій кінцівок. Внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності. Позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, у зв`язку з чим порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями, що на його думку є підставою для відшкодування моральної шкоди, яка завдана каліцтвом внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Позивач вважає, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, тому просив суд стягнути з ПАТ АБ «Південний» на його користь моральну шкоду в розмірі 208 650 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Південний» стягнуто судові витрати по справі на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що відповідно до вимог ст.ст.1187,1188 ЦК України, саме відповідач по справі, як власник транспортного засобу, а саме автомобілі марки Фольксваген транспортер Т4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 має відповідати за моральну шкоду, спричинену позивачу в результаті ДТП, яке трапилось при виконанні позивачем трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

При цьому представник позивача зауважує на тому, що внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності. Позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, у зв`язку з чим порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України та ст. 23 ЦК України, на його думку є підставою для відшкодування моральної шкоди, яка завдана каліцтвом внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року представник позивача ставить питання про скасування додаткового рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено порушення ч.3 ст. 270 ЦПК України та здійснено розгляд вказаної заяви без призначення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Крім того, судом не досліджено та не проаналізовано питання складності справи, складності виконаної адвокатом роботи, не враховано принципу співмірності та розумності судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ АБ «Південний» просить рішення суду першої інстанції від 22 червня 2020 рок залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22.12.2017 року у справі № 214/4791/14-к кримінальне провадження № 0000261 за обвинуваченням водія Акціонерного банку «Південний» ОСОБА_4 за ст. 286 ч. 1 КК України закрито на підставі ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України, а саме на підставі відмови прокурора від підтримання обвинувачення (т.1 а.с.60-64, 113-114).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20.09.2017 року у справі № 214/4791/14-к кримінальне провадження № 0000261 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ст. 286 ч. 1 КК України було закрито на підставі ст. 49 КК України та звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності (т.1 а.с.65-67).

Вказаними ухвалами встановлено наступне: 23 липня 2013 року, приблизно об 15 годині 50 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "DAF", державний реєстраційний номер (транзит) НОМЕР_2 , рухався по мокрій проїжджій частині виїзду з майданчику «Епіцентр», який знаходиться за адресою вул. Бикова 33 в м. Кривому Розі, з боку майданчика в напрямку проїжджої частини вул. Бикова в м. Кривому Розі, перед виїздом на яку встановлено дорожній знак 2.1. "Дати дорогу". В цей же час, по проїжджій частині дороги вул. Бикова м. Кривому Розі зі сторони мкр. Східний в напрямку м-ну Артема м. Кривому Розі рухався автомобіль марки "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який наближався до виїзду з майданчика гіпермаркету «Епіцентр». ОСОБА_3 наближаючись до проїжджої частини вул. Бикова м. Кривому Розі, не переконався в безпеці маневру та не надавши дорогу автомобілю марки "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на проїжджу частину вул. Бикова, виконуючи поворот ліворуч та перетинаючи смугу руху автомобіля марки "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п.2.1. розділу 33, п.10.2. ПДР України, відповідно до яких: п.2.1. розділу 33 "знак "Дати дорогу", водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8.- транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі."; п.10.2. "Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїжджою частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що перетинає". Внаслідок зазначених порушень вимог Правил дорожнього руху України, виконання повороту навпроти гіпермаркету «Епіцентр», розташованого за адресою вул. Бикова, 33 м. Кривому Розі, скоїв зіткнення з автомобілем марки "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажира автомобіля марки "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , - позивача ОСОБА_1 травмовано. Згідно висновку судової медичної експертизи №2599 від 17.10.2013 року, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми, закритого сколкового перелому обох кісток правого передпліччя зі зміщенням уламків, закритого верхнього вивиху голівки лівої стегнової кістки, які за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби) відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Водій Акціонерного банку «Південний» ОСОБА_4 не зобов`язаний був врахувати можливість грубого порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 , він не передбачав, не зобов`язаний був і не мав можливості передбачити, що автомобіль, яким керував ОСОБА_3 , не надасть дорогу, не зупиниться перед виїздом на головну дорогу на вимогу знаків і не пропустить його автомобіль. Відповідно до п. 1.4 ПДР ОСОБА_4 вправі був розраховувати, що ОСОБА_3 перед виїздом з другорядної дороги на головну зупиниться і надасть йому можливість проїхати. Тому, в причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали, перебувають лише дії водія ОСОБА_3 .

В момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність Акціонерного банку «Південний» відносно автомобіля марки "VOLKSWAGEN TRANSPORTER", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «СТАТУС», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9815094 від 23.10.2012 року. Відповідно до відомостей, що розміщені на офіційному сайті МТСБУ за посиланням http://www.mtsbu.ua/ua/about_us/leave_members_list/ ПрАТ «СК «Статус» з 03.04.2014 року було позбавлено членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ.

Відповідно до Акту форми Н-5 про проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 23 липня 2013 року о 15 год. 50 хв. В Криворізькій філії ПАТ АТ «Південний», складеного 16 вересня 2013 року та затвердженого начальником Головного управління Держпраці в Одлеській області від 16 вересня 2013 року, встановлено, що нещасний випадок зі старшим інкасатором ОСОБА_1 та водієм-інкасатором ОСОБА_4 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (том 1 а.с.17-20). По даному нещасному випадку складено акт за формою Н-1.

Згідно акту № 10 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1, затвердженого 16 вересня 2013 року, нещасний випадок з позивачем ОСОБА_1 пов`язаний з виробництвом (том 1 а.с.13-16).

Висновком МСЕК від 12.11.2013 року позивачу первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом та встановлено третю групу інвалідності.

При повторному переогляді 20.11.2018 року висновком МСЕК позивачу підтверджено ступінь втрати працездатності 55% та третя група інвалідності по трудовому каліцтву з наступним переоглядом 10.11.2019 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач по справі ПАТ АБ «Південний» є неналежним відповідачем, оскільки відповідачем ПАТ АБ «Південний» було застраховано свою відповідальність за заподіяну шкоду життю і здоров`ю, до складу яких включається і моральна шкода, при цьому вимоги позивачем до МТСБУ не заявляються.

Ухвалюючи додаткове рішення по справі суд першої інстанції виходив з наявності правових підстави для задоволення заяви представника відповідача - адвоката Возікової Н.В. про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем .

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

За приписами ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини 5 цієї статті, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачем доведено, що нещасним випадком та отриманням каліцтва внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачеві заподіяні фізичні, і як наслідок, моральні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Фізичні страждання та переживання через постійні болі, прийом ліків, перебування у лікарнях, наступні проходження медичних обстежень, змусили позивача терпіти моральні страждання.

При цьому суд керується практикою Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1).

Суд критично ставиться до заперечень відповідача в тій частині, що в отриманні травми Позивачем наявна вина водія ОСОБА_3 , оскільки наданими позивачем доказами підтверджено, що він отримав саме виробничу травму, а належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими, має створювати роботодавець, як власник джерела підвищеної небезпеки, і позивач, як працівник, має право розраховувати на безпечні умови праці.

При цьому суд керується положеннями ст.16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22.06.1981 № 155, згідно з якою від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обгрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку, а також загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13).

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, суд вважає, що наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між працею позивача в ПАТ АБ «Південний» та отриманним ним каліцтвом і, як наслідок - втратою працездатності.

При цьому суд враховує, що відповідач доказів відсутності його вини у заподіянні позивачу моральної шкоди не надав.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди з тих підстав, що відповідач по справі ПАТ АБ «Південний» є неналежним відповідачем, оскільки відповідачем ПАТ АБ «Південний» було застраховано свою відповідальність за заподіяну шкоду життю і здоров`ю, до складу яких включається і моральна шкода, при цьому вимоги позивачем до МТСБУ не заявляються.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з конкретних обставин справи, врахуючи ступень втрати позивачем професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, який становить 55% та встановлення позивачу третьої групи інвалідності, враховуючи обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність і довготривалість наслідків, що наступили, та, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає справедливою компенсацією позивачу моральних страждань у розмірі 90 000 грн., яка на думку колегії суддів відповідає розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, який у зв`язку з отриманим трудовим каліцтвом змушений був тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, у зв`язку з чим були порушені та порушуються до теперішнього часу його нормальні життєві зв`язки, оскільки позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями.

Також колегія суддів керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.5 вказаної Постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.

Згідно з п.9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує вищезазначені обставини, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з каліцтвом, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність і довготривалість наслідків, що наступили, і, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає співмірною моральним стражданням позивача суму моральної шкоди у розмірі 90 000 грн.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними документами, а саме належним чином завіреними копіями договору від 25 лютого 2019 року про надання правової (правничої) допомоги (том 1 а.с.42), квитанції № 02/05 від 23.05.2019 року (том 1 а.с.40) та акту виконаних робіт від 23.05.2019 року, відповідно до яких ОСОБА_1 , у зв`язку з необхідністю консультації по спірним правовідносинам, необхідністю підготовки та складання позовної заяви, яка підлягає частковому задоволенню, поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5891,20 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог позивача, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 786 грн. 40 коп. (мінімальна ставка судового збору за подання позову майнового характеру) за розгляд справи судом першої інстанції та судовий збір в розмірі 1152 грн. 30 коп. (786 грн. 40 коп. * 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви) за подання позивачем апеляційної скарги, а разом 1920,70 грн., оскільки позивач, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за подачу позовної заяви та за подачу апеляційної скарги.

При цьому, оскільки за наслідками перегляду судом апеляційної інстанції правильності рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 червня 2020 року, вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 90 000 грн., стягнення в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5 891 грн. 20 коп. та стягнення з відповідача на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 1920 грн. 70 коп., відсутні правові підстави для задоволення заяви представника відповідача - адвоката Возікової Н.В. про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника позивача та скасування додаткового рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 10 липня 2020 року у даній справі, з прийняттям нового рішення, яким заяву представника відповідача - адвоката Возікової Н.В. про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 90 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5 891 грн. 20 коп. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1920 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Касьяна Миколи Степановича, який діє в інтересах та від імені позивача ОСОБА_1 , на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року та додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року та додаткове рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Південний», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Південний» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 90 000 (дев`яноста тисяч) грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Південний» на користь ОСОБА_1 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5 891 (п`ять тисяч вісімсот дев`яноста одна) грн. 20 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Південний» на користь держави судовий збір в розмірі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 30 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: