Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/297/20

Провадження № 2/439/250/20

25 вересня 2020 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Петейчук Б.М.

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Слобода Сергій Григорович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, ухвалив таке рішення.

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 ,у якій просить суд стягнути в свою користь з відповідача 10 000 гривень основного боргу, 189 100 гривень неустойки (пені), 900 гривень 3% річних, а також судові витрати у розмірі 2000 гривень судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду із позовною вимогою та 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, а також 35 гривень комісії банку за сплату судового збору.

Стислий виклад позиції позивача.

07 лютого 2017 року ОСОБА_2 було взято у ОСОБА_1 в позику (борг) 2200 гривень, а 09 лютого 2017 року - 2300 гривень, що підтверджується виданою ОСОБА_2 розпискою від 07.02.2017 року, та від 09.02.2017 року. Термін повернення вищевказаних коштів був встановлений до 01.03.2017 року.

21.06.2017 року ОСОБА_2 було взято у ОСОБА_1 в позику (борг) 5500 гривень, що підтверджується виданою ним розпискою від 21.06.2017 року. Термін повернення коштів був зазначений до 03.07.2017 року. Крім того у даній розписці було зазначено, що в разі неповернення даних коштів в передбачений у розписці строк, ОСОБА_2 зобов`язується сплачувати ОСОБА_1 10 відсотків (пеня) від вищевказаної суми за кожен день прострочення.

По розписці від 21.06.2017 року, за прострочення повернення грошових коштів позивач зазначає, що всього було прострочено повернення коштів на 1096 календарних днів. Сума боргу 5500 гривень * 10% = 550*1096 = 602800 гривень пені.

Прострочена сума основного боргу становить 10000 гривень (2200+2500+5500 = 10000). З розрахунку на три відсотки річних за три роки невиконання зобов`язання: 10000*3%*3роки = 900 гривень.

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та пояснив, що він дійсно 07.02.2017 взяв у в ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2200 грн., 09.02.2017 взяв у борг в ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2300 грн., а 21.06.2017 5500грн., про що ним особисто було складено три розписки. Відповідно до останньої розписки він погодився сплачувати ОСОБА_1 у випадку неповернення суми боргу у визначений строк (03.07.2017) сплачувати пеню у розмірі 10% за кожен день прострочення. Борг за першими двома розписками у суму 4500грн. він повернув. А борг за останньою розпискою ним повернуто не було, так як дійсно з його сторони було прострочено виконання зобов`язання і ОСОБА_1 почав вимагати сплату пені, розмір якої з кожним днем все збільшувався, а тому він відмовився на таких умовах повертати борг. Визнає позовні вимоги в частині стягнення суми боргу у розмірі 5500грн. Заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. вважає неспівмірними та вважає, що такі компенсації за його рахунок не підлягають.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

23.03.2020 ухвала про відкриття провадження у справі.

Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву.

21.04.2020 року у судове засідання з`явився позивач, не з`явився відповідач, суд вирішив у зв`язку з неявкою відповідача відкласти розгляд справи.

13.05.2020 року у судове засідання з`явився позивач, не з`явився відповідач, суд вирішив у зв`язку з неявкою відповідача відкласти розгляд справи та повідомити відповідача через оголошення на сайті судової влади.

27.05.2020 року до суду надійшло клопотання представника відповідача, адвоката Слободи С.Г., про ознайомлення та зняття копій з матеріалів справи.

02.06.2020 року під час судового засідання надійшло клопотання від представника відповідача, адвоката Слободи С.Г., про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву та заява про поновлення строку для подання заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Суд, заслухавши думку сторін, ухвалив відкласти розгляд справи у зв`язку з поновленням строку на подання відзиву відповідачем.

25.08.2020 року під час судового засідання від позивача надійшло уточнення до позовної заяви, суд ухвалив відкласти розгляд справи та надати час для ознайомлення позивачем з відзивом на позов.

10.09.2020 року під час судового засідання від позивача надійшла заява про уточнення позовної заяви та заява про забезпечення позову. Представник відповідача просив відкласти судове засідання у зв`язку із хворобою відповідача. Суд ухвалив повернути заяву про забезпечення позову та відкласти судове засідання.

23.09.2020 року суд оголосив перерву судового засідання до 25.09.2020 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами по справі встановлено, що 07.02.2017 року ОСОБА_2 було взято у ОСОБА_1 в позику (борг) 2200 гривень, із зазначеним терміном повернення до 01.03.2017 року, що підтверджується розпискою підписаною ОСОБА_2 від 07.02.2017 року, оригінал якої був досліджений судом під час судового засідання, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 4).

09.02.2017 року ОСОБА_2 було взято у ОСОБА_1 в позику (борг) 2300 гривень, із зазначеним терміном повернення до 01.03.2017 року, що підтверджується розпискою підписаною ОСОБА_2 від 09.02.2017 року, оригінал якої був досліджений судом під час судового засідання, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 4).

21.06.2017 року ОСОБА_2 було взято у ОСОБА_1 в позику (борг) 5500 гривень, із зазначеним терміном повернення до 03.07.2017 року та із зазначенням, що у разі неповернення коштів протягом встановленого строку, ОСОБА_2 зобов`язується сплачувати 10 відсотків (пеня) від вище вказаної суми за кожен день прострочення, що підтверджується розпискою підписаною ОСОБА_2 від 21.06.2017 року, оригінал якої був досліджений судом під час судового засідання, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 5).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Сторони визнають, що між ними виникли відносини позики.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Невиконання відповідачами умов договору, щодо повернення коштів у встановлений договором термін, надає право позивачу вимагати від них вчинення цих дій у судовому порядку.

Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається доказів по справі, а саме: розписки від 07.02.2017 року, яка була підписана ОСОБА_2 , відповідач мав повернути у строк до 01.03.2017 року грошову суму (предмет позики) у розмірі 2200 гривень; розписки від 09.02.2017 року, яка була підписана ОСОБА_2 , відповідач мав повернути у строк до 01.03.2017 року грошову суму (предмет позики) у розмірі 2300 гривень; та розписки від 21.06.2017 року, яка була підписана ОСОБА_2 , відповідач мав повернути у строк до 03.07.2017 року грошову суму (предмет позики) у розмірі 5500 гривень.

Відповідно сума боргу за предметом усіх договорів позики становить 10 000 гривень (2200 грн. +2300 грн. + 5500 грн. = 10 000 грн.).

Однак у встановлений строк грошові кошти (предмет позики) не повернув. Доводи відповідача стосовно того, що він оплатив суму боргу позивачу, суд, вважає недоведеними, оскільки суду не було надано жодних доказів на підтвердження обставини сплати бору за договорами позики.

Тому суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення суми основного боргу у розмірі 10 000 гривень, а відтак вона підлягає задоволенню.

Що стосується пені, яку позивач просить стягнути з відповідача, то суд враховує наступне:

Згідно із нормою п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Нормою ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічні висновки висловила судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-3006цс15 від 08.06.2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов`язання.

Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до розписки від 21.06.2017 року, яка була підписана ОСОБА_2 , відповідач мав повернути у строк до 03.07.2017 року грошову суму (предмет позики) у розмірі 5500 гривень та у разі неповернення коштів протягом встановленого строку, ОСОБА_2 зобов`язується сплачувати 10 відсотків (пеня) від вище вказаної суми за кожен день прострочення.

Розраховуючи розмір пені суд бере до уваги термін нарахування пені та співмірність із розміром основного зобов`язання.

Позивач звернувся до суду 02.03.2020.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, яка відповідно до ст. 258 ЦК України є спеціальною та становить 1 рік.

Таким чином за договором позики від 21.06.2017 року, що посвідчується розпискою ОСОБА_2 , розрахунок пені проводиться за таку кількість днів: лютий 2020 29 календарних днів; січень 2020 30 календарних днів; грудень 2019 31 календарний день; листопад 2019 30 календарних днів; жовтень 2019 31 календарний день; вересень 2019 30 календарних днів; серпень 2019 31 календарний день; липень 2019 31 календарний день; червень 2019 30 календарних днів; травень 2019 31 календарний день; квітень 2019 30 календарних днів; березень 2019 31 календарний день разом 366 днів.

Отже, 5500 гривень*10% =550*366 = 201 300 гривень з розрахунку за пенею за договором позики.

Суд доходить до висновку, що позивач, передбачаючи в договорі такий високий розмір пені 10% від суми вчасно неповернутої позики за кожен день прострочення повернення грошових коштів, порушив принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як позичальник, тим самим порушив його право на співмірність штрафних санкцій (неустойки) із розміром основного зобов`язання, тому вимога позивача про стягнення нарахованої цієї суми пені, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим статтями п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Тому суд, виходячи з принципу пропорційності та співмірності вважає, що розмір штрафних санкцій (пені) жодним чином не може перевищувати розмір основного зобов`язання, оскільки пеня не є видом покарання боржника, а має компенсаційний характер задля відшкодування збитків, які поніс кредитор, в наслідок неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому суд приходить до висновку, що позовна вимогу у даній частині підлягає частковому задоволенню та належить зменшити розмір пені до розміру 2000 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки відповідач не виконував умови договору позики, за порушення яких повинен нести матеріальну відповідальність.

Що стосується нарахування на суму боргу трьох відсотків річних, яку позивач просить стягнути з відповідача, то суд враховує наступне:

Згідно зі ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір 3% річних на суму боргу за грошовим зобов`язанням на суму 4500 грн., термін виконання якого настав 01.03.2020 (за розписками від 07.02.2017 та 09.02.2017 ). становить за період з 02.03.2017 по 02.03.2020 - 405 грн. 68 коп.

Розмір 3% річних на суму боргу за грошовим зобов`язанням на суму 5500 грн., термін виконання якого настав 03.07.2020 (за розпискою від 21.06.2017). становить за період з 04.07.2017 по 02.03.2020 (по дань звернення із позовною заявою до суду) - 439 грн. 77 коп.

Тому суд приходить до висновку, що позовна вимогу у даній частині підлягає частковому задоволенню і з відповідача необхідно стягнути на користь позивача три проценти річних, розмір яких становить 845 грн. 45 коп.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути з відповідача, то суд враховує наступне:

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із нормою ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої вищевказаної статті, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як убачається з доказів по справі, ОСОБА_1 скористався послугами надання професійної правничої допомоги адвоката Биця Ігора Анатолійовича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1744 від 15.09.2010 року), що підтверджується Договором про надання правової допомоги № 010219/1 від 01.02.2019 року (а.с. 56-58).

Відповідно до акту наданих послуг за договором про надання правової допомоги №010219/1 від 01.02.2019 ОСОБА_1 надана наступна правова допомога: надання консультацій та роз`яснень з юридичних питань, усних довідок стосовно законодавства, підготовка претензії, позовної заяви до суду про стягнення суми заборгованості. Вартість наданих послуг складає 10 000 гривень (а.с. 59).

Відповідач заперечив проти такого розміру витрат на професійну правничу допомогу, вважав їх завищеними та такими, що не відповідають дійсності.

Проаналізувавши у судовому засіданні відповідні докази, суд приходить до висновку, що до витрат, які були пов`язані зі справою, відноситься надання професійної правничої допомоги у виді складення адвокатом позовної заяви до суду. Саме такі витрати підтверджені перед судом. Всупереч нормам ч. 3 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, на підтвердження обставини співмірності наданих адвокатом послуг, позивач, не наводить жодних доказів, зокрема у акті наданих послуг не зазначено час, який був витрачений на виконання відповідної послуги.

Суд приходить до висновку, що виходячи з дійсності, необхідності, розумності розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірним із наданими послугами. Тому суд вважає, що позовна вимога у даній частині підлягає частковому задоволенню та належить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до розміру 2000 грн.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в частині стягнення суми у розмірі 12 845 грн. 45 коп., тому із відповідача в користь позивача необхідно стягнути сплачений останнім судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі - 128 грн. 45 коп.

Позовна вимога в частині стягнення 35 гривень комісії банку за сплату судового збору задоволенню не підлягає, оскільки така сума в розумінні статті 133 ЦПК України не відноситься ні до судових витрат, ні до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Керуючись статтями 4, 10, 11, 12, 48, 81, 89, 137, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень заборгованості за договором позики, 2000 (дві тисячі) гривень пені, 845 грн. 45 коп. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі - 128 грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 01.10.2020.

Суддя Б.М. Петейчук