Ухвала

02 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 761/20282/19

провадження № 61-13866ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до кредитної спілки «Тринадцята зарплатня», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання правовідносин за договірними зобов`язаннями припиненими,

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала касаційну скаргу (надійшла 21 вересня 2020 року)

на Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року в указаній справі.

Вказана касаційна скарга не може бути прийнята до провадження судом касаційної інстанції, оскільки порушено вимоги частини другої та четвертої статті 392 ЦПК України - не зазначено підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень; не надано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; не вказано оскаржувані судові рішення, які відповідають повноваженням суду касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги та пропущено строк звернення до суду касаційної інстанції.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заявником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, 22 квітня 2020 року представником заявника було подано касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року

та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року з пропуском строку касаційного оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2020 року вищевказану касаційну скаргу було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

У відведений судом строк та станом на 27 серпня 2020 року вимоги ухвали не виконані, недоліки касаційної скарги не було усунуто, тому Верховним Судом постановлено ухвалу про повернення касаційної скарги.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, зазначаючи, що в неї відсутні кошти на професійну правову допомогу та вона перебуває у відпустці для догляду за малолітньою дитиною, при тому, що чоловік безробітній та на їхньому утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей.

Однак такі підстави для поновлення строку не можна визнати поважними, оскільки ОСОБА_1 отримала копію ухвали Верховного Суду

від 19 травня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху,

що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, проте не усунула їх недоліки. При цьому, подаючи вдруге касаційну скаргу у ОСОБА_1 не перестали існувати обставини, що стали підставою для повернення попередньої касаційної скарги.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша стаття 44 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й

у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Таким чином, заявнику слід звернутись до суду касаційної інстанції з клопотанням (заявою) про поновлення строку касаційного оскарження, у якому (якій) навести поважні підстави для поновлення такого строку та надати докази для їх підтвердження.

Разом з тим, заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у справі

№ 761/20282/19, які у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні, а тому ОСОБА_1 необхідно уточнити вимоги касаційної скарги та зазначити, які саме судові рішення та в якій справі підлягають оскарженню в касаційному порядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак, з матеріалів касаційного провадження не вбачається предмету спору, оскільки не зрозуміло, які судові рішення та в якій справі підлягають оскарженню в касаційному порядку, а тому не можливо зробити висновок, що ОСОБА_1 відноситься до категорії осіб, які звільнені від спати судового збору.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надати документ на підтвердження сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі або докази на підтвердження підстав звільнення від його сплати.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК

у Печерському районі, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору.

Крім того, заявником не зазначено підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень згідно частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Однак, в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначені передбачені частиною другою

статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Вказана касаційна скарга не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, в касаційній скарзі узагальнено міститься посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначено конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Таким чином, заявнику слід надати уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням підстави (підстав) касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини другої статі 389 ЦПК України.

Згідно з частиною другою та частиною третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті

185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати причину пропуску строку на касаційне оскарження, наведену у клопотанні ОСОБА_1 , неповажною.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 30 жовтня

2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали заявнику буде відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта