Справа № 446/649/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2020 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Бакай І. А.

за участі:секретаря судового засідання Новосад І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка-Бузька цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держземагенства у Львівській області, Дернівської сільської ради про визнання права на отримання середньої земельної частки (паю)

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Львівській області, Дернівської сільської ради про визнання права на отримання середньої земельної частку (пай).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01 грудня 1982 року, згідно наказу правлінням колгоспу імені Леніна № 18 від 30 грудня 1982 року вона була прийняти в члени колгоспу на посаду сторожа тракторної бригади. Адміністративний центр колгоспу ім. Леніна розташовувався в с. Сапіжанка Кам`янка-Бузького району (територія Дернівської сільської ради). 24.01.1991 року згідно рішення зборів уповноважених, колгосп ім. Леніна було перейменовано в агрофірму СВСГ «Кам`янка». Будучи працівником сільськогосподарського підприємства вона своєю працею протягом дев`яти років сприяла збільшенню майна сільськогосподарського підприємства, а тому будучи працівником сільськогосподарського підприємства набула право як на майновий пай так і на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства. Проте, свідоцтво про право власності на майновий члена колективного сільськогосподарського підприємства вона отримала, а у списки осіб, які мали право на отримання земельної частки (паю) включена не була. Зазначає, що вона є особою пенсійного віку, часто хворіє, а тому просить визнати поважними дані причини пропуску нею позовної давності, визнати за нею, як членом колишнього СВСГ «Кам`янка», право на середню земельну частку (пай) із резервного фонду на території Дернівської сільської ради Кам`янка-Бузького району.

Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник Головного Управління Держземагенства у Львівській області в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не відомі.

Представник Дернівської сільської ради в судове засідання не з"явився, подав відзив , у якому заперечив проти задоволення позову.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорених прав, свобод чи законних інтересів, а суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач зазначає, що вона є особою пенсійного віку, 1945 року народження, часто хворіє, а тому суд визнає поважними дані причини пропущення позовної давності.

У ході розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 30 грудня 1982 року відповідно до наказу правління колгоспу ім. Леніна № 18 від була прийнята на посаду сторожа тракторної бригади даного колгоспу з одночасним прийняттям її у члени колгоспу.

24.01.1991 року колгосп імені Леніна перейменовано на агрофірму «Кам`янка».

01 жовтня 1991 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи за власним бажанням.

25 жовтня 2002 року, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай затвердженого зборами співвласників 12.03.2001 року, Дернівською сільською радою на ім`я ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства в розмірі 1890 грн., або 0,046009 відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до проекту роздержавлення і приватизації земель СВСГ «Кам`янка» на території Дернівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області середня земельна частка (пай) становить 2,57 га.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05.06.2003 року та п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право власності на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 03.06.2003 року основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Пленум Верховного Суду України у п.1 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що в мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Обґрунтовуючи своє рішення суд приймає до уваги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої судом застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія А,№ 303А, п.2958, SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, №4909/04, параграф 58 ЄСПЛ, 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішення судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свої обов`язки щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин (Пронін проти України, № 63566/00, параграф 23 ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В контексті вказаної практики та виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 , як колишній член колективного сільськогосподарського підприємства - колгоспу ім. Леніна с. Сапіжанка, перейменованому в подальшому на агрофірму «Кам`янка», має право на земельну частку (пай), а тому заявлена нею вимога підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.8, 11, 12, 76, 81, 89, 223, 259, 263, 264, 265, 282, 284 ЦПК України, ст. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паюванн6я земель, переданих у колективну власність сільськогосподарських підприємств і організаціям», ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних (часток) паїв від 06.06.2003 року, суд

в и р і ш и в:

позо задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (к.п.п. НОМЕР_1 ) право на отримання середньої частки (паю) із земель із земель резервного фонду на території Дернівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.А.Бакай

Оригінал рішення.