ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року

м.Суми

Справа №591/926/18

Номер провадження 22-ц/816/2064/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 серпня 2020 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 05 серпня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

02 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки у праві спільної сумісної власності від продажу автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, 2002 року виробництва, білого кольору, у розмірі 174281,40 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 08 листопада 2014 року заявниця перебувала з відповідачем у шлюбі, під час якого подружжям придбано спірний мікроавтобус. 17 серпня 2017 року відповідач без згоди позивачки продав вказаний автомобіль батьку. Кошти від продажу транспортного засобу, який заявниця вважає спільним майном подружжя, не отримувала, а тому вважає свої права порушеними.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 174281,40 грн у рахунок відшкодування вартості її частки у спільному майні подружжя та судові витрати у розмірі 1742,81 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин у справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірний мікроавтобус був придбаний для здійснення підприємницької діяльності за позичені кошти, які були повернуті батьками відповідача. Крім того, транспортний засіб було придбано за 216676 грн, на що суд увагу не звернув, а відповідно до звіту про оцінку майна від 02 вересня 2020 року № 302 середня ринкова вартість мікроавтобуса становить 225050 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що впродовж тривалого розгляду справи у суді першої інстанції відповідач мав достатньо часу та можливостей для подання доказів про вартість спірного транспортного засобу, а доданий до апеляційної скарги звіт про середню вартість автомобіля не може бути прийнятий, оскільки не був предметом розгляду місцевим судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 08 листопада 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 10).

Згідно з копіями розписок, 10 червня 2017 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 8000 доларів США, які 15 серпня 2017 року повернув (т. а.с. 31-32).

Під час шлюбу, 14 червня 2017 року, ОСОБА_2 придбав автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, 2002 року виробництва, білого кольору за 214129 грн (т. 1 а.с. 29).

17 серпня 2017 року ОСОБА_2 продав спірний автомобіль своєму батьку ОСОБА_4 за 216676 грн (т. 1 а.с. 42), який того ж дня був перереєстрований на покупця.

Судом зі свідчень матері відповідача ОСОБА_5 встановлено, що сторони не мали коштів на придбання спірного мікроавтобуса, тому відповідач взяв позику у розмірі 8000 доларів США, проте позивачка борг за автомобіль не погашала. Зі слів свідка борг за мікроавтобус фактично сплатив батько відповідача.

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що автомобіль був придбаний подружжям для власних потреб та в інтересах їх сім`ї, проте питання його продажу з позивачкою ОСОБА_1 не узгоджувалося.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що спірний мікроавтобус був придбаний сторонами під час шлюбу та в інтересах їхньої сім`ї, а тому це майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу у рівних частках. Урахувавши, що автомобіль був проданий без згоди позивачки, суд стягнув з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частки у розмірі 174281,40 грн, взявши до уваги середню вартість аналогічного транспортного засобу, про яку зазначала ОСОБА_1 у позовній заяві.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно визнання спірного транспортного засобу спільною сумісною власністю сторін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такі ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке набуте одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета набуття цього майна інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, 2002 року виробництва, білого кольору,був набутий відповідачем під час шлюбу з позивачкою за спільні кошти подружжя. При цьому, доказів на підтвердження того, що отримана відповідачем позика у розмірі 8000 доларів США була використана ним саме для придбання автомобіля матеріали справи не містять, а покази свідка з цього приводу суд не може взяти до уваги, оскільки свідок є матір`ю відповідача.

Відповідачем не доведено належними доказами, що спірне майно було набуте виключно за його особисті кошти чи за кошти його батьків.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що придбаний відповідачем транспортний засіб є спільним майном подружжя ОСОБА_6 , а тому, урахувавши, що мікроавтобус без годи позивачки був проданий, суд першої інстанції вважав за необхідне компенсувати заявниці за рахунок відповідача половину ринкової вартості спірного майна.

При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц та від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц, у яких йдеться про те, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого та у зв`язку із цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Проте, місцевим судом питання про встановлення дійсної (ринкової) вартості проданого автомобіля, а у разі неможливості, подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, 2002 року виробництва, на час розгляду справи не з`ясовувалось. Матеріали даної справи відповідних висновків чи експертних звітів не містять, а клопотання про призначення судової експертизи на предмет з`ясування ринкової вартості проданого автомобіля сторони під час розгляду справи не заявляли.

Доданий відповідачем до апеляційної скарги звіт про оцінку майна № 302 від 02 вересня 2020 року як доказ про середню ринкову вартість спірного транспортного засобу апеляційний суд з огляду на положення ч. 3 ст. 367 ЦПК України не приймає.

Таким чином, взята до уваги судом першої інстанції середня ринкова вартість спірного транспортного засобу, яка становить 348562,80 грн належними доказами не підтверджена, а тому висновок суду про стягнення з відповідача компенсації вартості 1/2 частини цього майна у розмірі 174281,40 грн є помилковим.

Як зазначалось вище, 17 серпня 2017 року відповідач продав автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, 2002 року виробництва, за 216676 грн (т. 1 а.с. 42), тому, на думку колегії суддів апеляційного суду, за відсутності інших доказів про вартість проданого відповідачем автомобіля, позивачці слід компенсувати вартість 1/2 частини проданого транспортного засобу у розмірі 108338 грн (216676 грн : 2). Доказів про те, що внаслідок продажу автомобіля відповідач отримав більшу суму коштів, позивачем не доведено.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 174281,40 грн компенсації вартості 1/2 частки у спільному майні подружжя на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом зменшення розміру компенсації до 108338 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

У зв`язку з частковим задоволенням позову (на 62%) ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_2 підлягають компенсації 1080,54 грн судового збору, сплаченого за подання позову до суду першої інстанції, а не 1742,81 грн, як зазначено у рішенні.

ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_1 слід компенсувати 993,41 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 серпня 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію у розмірі 108338 грн у рахунок відшкодування вартості її частки у спільному майні подружжя, а не 174281 грн 40 коп., та судові витрати у розмірі 1080 грн 54 коп., а не 1742 грн 81 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 993 грн 41 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина