Номер провадження: 22-ц/813/1933/20
Номер справи місцевого суду: 523/1507/16-ц
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/12908/15

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

- відповідачі 1) ОСОБА_1 Олег Олександрович, 2) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, заапеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Аліної С.С. о 12 годині 12 хвилині 28 червня 2016 року,

встановив:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі Банк) звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі - 1 969 916,24 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 29 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі - 232 000,00 доларів США, строком - до 28 листопада 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 13 % на рік.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 29 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до якого вона зобов`язалася відповідати по кредитному договору як солідарний боржник у повному обсязі.

Внаслідок порушення ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 29 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі - 1 969 916,24 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно (а. с. 4 - 6).

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 08 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2016 року, вищевказані позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 969 916,24 грн. (а. с. 155 155 зворотна сторона).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що оскільки відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки. Не сплачують заборгованість за кредитом, відсотками та пенею, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 1 969 916,24 грн. Оскільки порука не припинилася, така заборгованість підлягає стягненню в солідарному порядку (а. с. 155 155 зворотна сторона).

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 апеляційним судом Одеської області постановлено ухвалу від 12 жовтня 2016 року про відмову у задоволенні вищенаведеної апеляційної скарги.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , зробив висновок, що надана нею порука не припинилась, оскільки позивач звернувся з позовом протягом шести місяців з дня направлення їй вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості (а. с. 200 - 204).

Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2016 року в частині позовних вимог Банку до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 2007/13-2.06/728 від 29 листопада 2007 року в загальному розмірі - 1 969 916,24 грн. скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована невірним встановленням судами першої та апеляційної інстанцій обставин щодо строків на звернення з вказаними вище вимогами Банком до ОСОБА_2 і як наслідок незаконністю судового рішення апеляційного суду в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитом з останньої (а. с. 247 250).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року дану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду апеляційним судом.

При новому розгляді апеляційному розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з неї заборгованості. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволені позову в цій частині.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на припинення вищевказаних зобов`язань за порукою, а саме на сплив строку для звернення Банком до неї з вимогою про солідарне стягнення боргу як до поручителя (а. с. 162 166).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, представників не направили. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв, клопотань, відзиву на апеляційну скаргу не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог Банку про стягнення боргу з ОСОБА_3 , враховуючи постанову Верховного Суду від 14 серпня 2019 року не переглядається.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в оскарженій частині вищевказаним вимогам норм процесуального права не відповідає.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо можливості солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 . Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив вищевказані обставини по справі в цій частині. Висновки суду в цій частині зроблені з порушенням норм матеріального (ст. ст. 251, 252, 559 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

29 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_3 , було укладено кредитний договір № 2007/13-2.06/728. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 отримав споживчий кредит в сумі 232 000,00 доларів США. Строк дії договору встановлено до 28 листопада 2017 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 13 % на рік за користування кредитними коштами (а. с. 8 12).

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_3 , позивач уклав договір поруки № 07-15/1593 від 29 листопада 2007 року з ОСОБА_2 , у пункті 5.2 якого зазначено, що він діє до виконання всіх вимог забезпечених порукою (а. с. 15 16).

ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов`язання виконав, відповідно до умов кредитного договору надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі - 232 000,00 доларів США. Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 вніс - 19 червня 2014 року.

08 травня 2015 року Банк направив на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень зобов`язання за цим кредитним договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 29 травня 2015 року, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 2007/13-2.06/728 від 29 листопада 2007 року становить 1 969 916,24 грн. в еквіваленті грошового зобов`язання 93 590,60 доларів США.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору, договору поруки.

За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вищенаведеним договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він припиняється з припиненням всіх зобов`язань позичальника по кредитному (основному) договору.

Таким чином, у даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Підпунктом 1.1.1. пункту 1.1 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом сплати щомісячних платежів протягом всього часу дії договору в розмірі - 1 933,73 доларів США щомісячно з кінцевим терміном погашення 28 листопада 2017 року.

Відповідно до підпунктів 3.3.7 та 4.5 цього договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному підпунктом 1.1.1 договору. У разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх обов`язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів (підпункт 3.3.7 договору), протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня повернути кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Отже, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання за щомісячним погашенням платежів.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договорів поруки вбачається, що у них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.2 договору поруки) про його дію до припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16 зроблено висновок, що «згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Суди встановили, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснила 10 вересня 2009 року, а тому за визначенням пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 11 грудня 2009 року. Після зміни строку виконання зобов`язання (11 грудня 2009 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 11 грудня 2009 року не підлягали виконанню».

Від вказаних вище правових позицій в подальшому не було відступлено Верховним Судом.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування положень пункту 4.5 кредитного договору, за умовами якого, враховуючи, що після 19 червня 2014 року ОСОБА_3 (позичальник) не сплачував будь-яких платежів за кредитним договором, строк користування кредитом сплив на 91 день після внесення останнього платежу і настав строк для дострокового погашення боржником кредитної заборгованості та почався відлік шестимісячного строку для звернення до неї як поручителя з вимогою про стягнення цієї заборгованості є обґрунтованими.

Отже, вищевказаний строк на звернення до суду з вимогою до ОСОБА_2 , як до поручителя, сплив у березні 2015 року. Між тим, як зазначалось вище, Банк направив письмову досудову вимогу 08.05.2015 року, до суду звернувся з вищезазначеним позовом у серпні 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку на звернення до суду з вищевказаною вимогою до ОСОБА_2 як до поручителя.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги Банку в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 2007/13-2.06/728 від 29 листопада 2007 року є такими, які не підлягають задоволенню.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції повністю або часткове і ухвалити у відповідній частині нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частинізадоволення позову Банку до ОСОБА_2 , рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовнихвимог Банку до ОСОБА_2 за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно здійснити перерозподіл судових витрат. Необхідно стягнути з Банку на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений останньою за подання апеляційної скарги у сумі 4 019,00 грн. (а. с. 180).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 червня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 2007/13-2.06/728 від 29 листопада 2007 року в розмірі 1 969 916 (один мільйон дев`ятсот шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістнадцять) грн. 24 коп. скасувати.Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 2007/13-2.06/728 від 29 листопада 2007 року в розмірі 1 969 916 (один мільйон дев`ятсот шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістнадцять) грн. 24 коп. відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (Код ЄДРПОУ - 00039019) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 4 019 (чотири тисячі дев`ятнадцять) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 березня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе