Житомирський апеляційний суд
Справа №289/927/19 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 60 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 289/927/19 за позовом ОСОБА_1 до Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Ярмоленка В. В. у м. Малині

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у кінцевій редакції якого просила визнати причину пропуску строку звернення із заявою до нотаріальної контори після смерті її матері поважною та поновити вказаний строк, визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 4,3442 га з кадастровим номером :08:000:0097 та земельну ділянку площею 0,2895 га з кадастровим номером :08:000:0098, що розташовані на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

В обґрунтування позову зазначила, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лобачеве Станично-Луганського району Луганської області померла її мати ОСОБА_3 . У встановлений чинним законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернулася, у зв`язку з необізнаністю щодо наявності заповіту на її ім`я. Окрім цього, оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 4,3442 га з кадастровим номером :08:000:0097 та земельну ділянку площею 0,2895 га з кадастровим номером :08:000:0098, що належали за життя спадкодавцю та передаються у спадщину за заповітом ОСОБА_1 , втрачені.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 червня 2020 року позов задоволено частково.

Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканці АДРЕСА_1 , додатковий строк два місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подання нею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У решті позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно і ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги в сукупності зводяться до того, що відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є підставою для відмови у видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. А тому звернення із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину є формальною процедурою, і висновки суду про відмову у позові про визнання права власності на спадкове майно з підстав відсутності відмови нотаріального органу є необґрунтованими.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

До суду апеляційної інстанції сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Відтак, рішення суду в частині задоволення позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права власності за позивачкою на спадкове майно, суд першої інстанції, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» виходив з того, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лобачеве Станично-Луганського району Луганської області померла ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.12).

Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,3442 га за кадастровим номером :08:000:0097, розташовану на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №086443 (а.с.13-14), а також на земельну ділянку площею 0,2895 га за кадастровим номером :08:000:0098, розташовану на території Гуто-Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №086442 (а.с.18-19).

Позивач є донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с.8,10,11),а відтак є спадкоємцем першої черги за законом.

Згідно заповіту від 14.05.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №1, ОСОБА_3 заповіла позивачу належні їй земельні ділянки згідно державних актів ЖТ №086443, ЖТ №086442 (а.с.9).

Крім цього, позивач зазначає, що оригінали правовстановлюючих документів на згадане спадкове майно втрачені.

Відповідно до листа завідувача Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області №915/01-16 від 12.11.2019 року, встановлено, що спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заведена (а.с.131).

Відтак, ОСОБА_1 , із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», яку обґрунтовано застосував суд першої інстанції вирішуючи даний спір, визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Відтак, за відсутності доказів порушення прав позивача, яка не зверталася до нотаріальної контори з відповідною заявою про отримання спадщини, відсутності належних доказів наявності таких перешкод (постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Бойком В.В. долучено до апеляційної скарги відповідь приватного нотаріуса Мельниченко Н.М. Радомишльського районного нотаріального округу від 09.09.2020 №265/02-14 на усне звернення ОСОБА_4 щодо можливості видачі після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки на території Гуто-Потіївської сільської ради без наявності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки.

Лист нотаріуса містить роз`яснення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого №296/2 . Нотаріусом також зазначено, що за відсутності у громадянки ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки необхідно звернутись до суду для визнання права власності на спадкове майно.

Проте зазначена відповідь нотаріуса не може розцінюватись судом як відмова у вчиненні нотаріальної дії, оскільки грунтується на припущеннях наявності права на спадщину у ОСОБА_1 та відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, позаяк остання не зверталася до нотаріуса з приводу прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до вимог чинного законодавства, вирішення спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/8397/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку спадщину ще не прийняла, не зверталась до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, її вимоги про визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку за відсутності відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, є передчасними.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.10.2020.

Головуючий Судді