печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

за участю секретаря судових засідань - Диба І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою і просить:

- визнати дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 62177039, неправомірними;

- скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкритгя виконавчого провадження ВП № 62177039;

- поновити порушене право АТ «Укрзалізниця» шляхом зобов`язання Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про повернення виконавчого листа від 21.05.2020 про примусове виконання рішення суду по справі № 757/15451/19-ц, стягувачу, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилається на те, що hішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2019 по справі № 757/15451/19-ц позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

В подальшому позивачем виконавчий лист від 21.05.2020 про примусове виконання рішення суду по справі № 757/15451/19-ц пред`явлено до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яким відкрито виконавче провадження ВП № 62177039.

25.05.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а саме: ВП 62177039, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

Вважає такі дії протиправними, незаконними та вчиненими з порушенням норм закону з огляду на наступне.

Зазначає, що 20 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Станом на 20 жовтня 2019 року АТ «Укрзалізниця» входило до вказаного вище переліку.

Пунктом 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто, вищевказаним нормативно-правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів із боржників.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Вважає, що всі відкриті станом на 20 жовтня 2019 року виконавчі провадження, в тому числі і ВП № 62177039, де боржником є AT «Укрзалізниця», підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи з наведеного, просить задовольнити скаргу.

Представник Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), дії якого оскаржуються, до суду не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, направив на адресу суду заперечення на скаргу, яким просив відмовити у її задоволенні.

Боржник у виконавчому провадження в судове засідання не з`явилась, повідомлялась, вчасно та належним чином. Пояснень, клопотань чи заяв із процесуальних питань не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» - задоволено частково та стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 : заборгованість по заробітній платі в сумі 21507,19 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 10.06.2017 по 30.11.2019 в розмірі 10329, 82 грн.; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 3934, 62 грн.

На виконання рішення суду 23 вересня 2019 року був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою державного виконавця від 25 травня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 62177391.

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Законом України № 847- XIV від 07 липня 1999 року «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» був затверджений перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані.

20 жовтня 2019 року на підставі Закону України № 145-IX від 02 жовтня 2019 року « Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», вказаний Закон втратив чинність.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Відповідно до ч. 5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Таким чином, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї набули статусу частини національного законодавства.

Відповідно, практика Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні та має пріоритет у застосуванні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Отже, державним виконавцем з врахуванням вимог чинного законодавства про виконавче провадження правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що дії державного виконавця направлені на виконання рішення суду, забезпечення прав стягувача при вчиненні виконавчих дій, відповідають вимогам закону, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 14, 19, 30, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 11, 18, 37 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 10, 12, 76-81, 258, 259, 260, 261, 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя О.Л.Бусик