КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/3358/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Білімед» - Наїдка Любомира Володимировича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019року, ухвалене у складі судді Притули Н.Г. у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Білімед», заінтересована особа: Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про встановлення факту недостовірної інформації та спростування недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Білімед» звернулось до суду із заявою, в якій просить

встановити факт недостовірності інформації щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Білімед», поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 у мережі інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16 / під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9», в частині наступних тверджень:

-«Закупівлю провели за двома лотами, у рамках яких замовили витратні матеріали виробництва «B. Braun Avitum AG» (Німеччина). Польські лікарні замовляють препарати цього виробника у місцевого дистриб`ютора втричі дешевше. Наприклад, 22 березня цього року один з медзакладів замовив гемодіалізні концентрати з розрахунку 1,99 зл за літр (у перерахунку за курсом НБУ - 15 грн/л), тоді як департамент охорони здоров`я КМДА погодився на ціну - 40,66 грн/л (договірні ціни за кожним замовленим витратним матеріалом у таблиці нижче)»,

-«Фістульні голки коштуватимуть 23 грн/шт. без ПДВ. Поляки замовляють аналогічні голки за ціною, що не перевищує 1 злотого (7-8 гривень). На держзакупівлях Чехії ціна на фістульні голки у квітні цього року становила 5,65 чеських крон без ПДВ, що у перерахунку за курсом НБУ - 7 грн.»,

встановити факт недостовірності інформації щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Білімед», поширену ІНФОРМАЦІЯ_11 мережі інтернет на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_17 було опубліковано статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_15» в частині наступних тверджень:

-«При цьому, договірні ціни на медпрепарати для київських лікарень були завищені вдвічі у порівнянні з закупівельними цінами на ці ж препарати у Польщі та Чехії. Як повідомляли «НГ», у квітні цього року чеські державні медичні заклади замовляли фістульні голки по 5,65 чеських крон без ПДВ за штуку, що у перерахунку за курсом НБУ - 7 грн. Польські лікарні замовляють голки за ціною, що не перевищує 1 злотого (7-8 гривень), а гемодіалізні концентрати - з розрахунку 1,99 зл за літр (у перерахунку за курсом НБУ - 15 грн/л).»?

спростувати вказану недостовірну інформацію щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Білімед», поширену 10 травня та 17 травня 2018 у мережі інтернет.

Посилається на те, що вказана інформація є недостовірною, викладена у формі фактичних тверджень, носить негативний характер та формує негативний образ у глядачів та читачів щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Білімед», внаслідок чого були порушені особисті немайнові права заявника.

Так як заявнику не вдалось встановити власника вебсайту та автора статті, заявник звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Білімед» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Білімед» - НаїдкоЛюбомир Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Білімед»задовольнити у повному обсязі.

Посилається на те, що поширена у статті в Інтернеті інформація щодо ТОВ «Білімед» викладена у формі тверджень, оскільки носить стверджувальний характер. Зазначає, що наведені у статті дані щодо ціни на нібито медичні вироби виробництва B.Braun Avitum AG не відповідають дійсності, проте суд не звернув на це увагу. Судом не враховано, що з вказаної інформації не вбачається за можливе встановити ким було надано таку інформацію, чи є вона офіційною, тому достовірність даної інформації є досить сумнівною. Суд не взяв до уваги, що інформація про те, що медичні вироби B.Braun Avitum AG, зокрема фістульні голки, які постачаються заявником є втричі дорожчими від виробів, що постачаються в Європі, не відповідає дійсності, оскільки в даному випадку мова йде про фістульні голки з різними параметрами та виробниками. Вказана інформація поширена у вигляді статті на веб-сайті є абсолютно недостовірною, яка порочить ділову репутацію заявника. В поширеній інформації автори не висловлюють виключно свою думку або ж надають оцінку певним обставинам, а стверджують посилаючись на відповідні факти (співставляють закупівлі проведені в Україні та закупівлі проведені в Польщі та Чехії), що заявником постачаються витратні матеріали по завищеним групам. Порушення права на недоторканність ділової репутації заявника полягає в розповсюдженні неправдивих відомостей про нього, внаслідок чого він зазнав немайнової шкоди - негативної оцінки заявника, що помилково не було враховано судом.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу відзиву на апеляційну скаргу суду не надали, в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що поширена у вказаних статтях інформація є оціночним судженням автора, а тому не підлягає спростуванню. Заявником не доведено факту вчинення правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка відповідно до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі заявника повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Заявником не надано суду доказів, що внаслідок поширення зазначених в заяві відомостей, заявнику завдана шкода відповідним особистим немайновим благам, враховуючи що вказані в заяві цитати не стосуються особисто заявника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що звертаючись до суду із заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Білімед»вказало, що ІНФОРМАЦІЯ_18 о 9 годині 40 хвилин на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 « ІНФОРМАЦІЯ_9», в якій вказано наступну інформацію:

-«Закупівлю провели за двома лотами, у рамках яких замовили витратні матеріали виробництва «B. Braun Avitum AG» (Німеччина). Польські лікарні замовляють препарати цього виробника у місцевого дистриб`ютора втричі дешевше. Наприклад, 22 березня цього року один з медзакладів замовив гемодіалізні концентрати з розрахунку 1,99 зл за літр (у перерахунку за курсом НБУ - 15 грн/л), тоді як департамент охорони здоров`я КМДА погодився на ціну - 40,66 грн/л (договірні ціни за кожним замовленим витратним матеріалом у таблиці нижче)»;

-«Фістульні голки коштуватимуть 23 грн/шт. без ПДВ. Поляки замовляють аналогічні голки за ціною, що не перевищує 1 злотого (7-8 гривень). На держзакупівлях Чехії ціна на фістульні голки у квітні цього року становила 5,65 чеських крон без ПДВ, що у перерахунку за курсом НБУ - 7 грн.».

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_11 о 10 годині 00 хвилин на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_17 було опубліковано статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_15», в якій вказано наступну інформацію:

- «При цьому, договірні ціни на медпрепарати для київських лікарень були завищені вдвічі у порівнянні з закупівельними цінами на ці ж препарати у Польщі та Чехії. Як повідомляли «НГ», у квітні цього року чеські державні медичні заклади замовляли фістульні голки по 5,65 чеських крон без ПДВ за штуку, що у перерахунку за курсом НБУ - 7 грн. Польські лікарні замовляють голки за ціною, що не перевищує 1 злотого (7-8 гривень), а гемодіалізні концентрати - з розрахунку 1,99 зл за літр (у перерахунку за курсом НБУ - 15 грн/л).».

Згідно ч. 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК ( 435-15 ) судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК (1618-15).

У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявник вживав заходів щодо встановлення власника сайту на якому були розміщені статті, проте його встановити не вдалось.

Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна , Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 від «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням».

Доводи скаржника, що інформація, поширена у вигляді статті на веб-сайті www.nashigroshi.org є абсолютно недостовірною, викладена у формі фактичних тверджень та не може кваліфікуватися як оціночні судження, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 01 лютого 2018 року у справі №757/33799/15-ц «Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно ч. 1 ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Згідно статті 5 Закону України «Про інформацію» кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 7 України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе».

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Таким чином, інформація, яку ТОВ «Білімед» просить визнати недостовірною є оціночним судженням, інформація викладена у формі загальної інформації про подію, яка відбувалась, та містить суб`єктивні оціночні судження авторів.

Доводи апеляційної скарги про те, що безпідставне поширення негативної недостовірної інформації про позивача порочить ділову репутацію заявника ТОВ «Білімед» та має явно замовний характер, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки вони не відповідають дійсності, є необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами, а є лише припущенням позивача.

Апеляційним судом встановлено, що зміст абзаців двох оспорюваних статей, які заявник просить визнати недостовірною інформацією та спростувати, не містить назви «Товариство з обмеженою відповідальністю «Білімед».

В судовому засіданні в апеляційному суді представник заявника не заперечував щодо вказаних обставин та не надав суду доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження вказаних ним фактів.

Крім того, представник заявника вказав, що на даний час ТОВ «Білімед» не змогло встановити хто саме поширив оспорювану інформацію та невідомо чи було порушено кримінальну справу стосовно завищення ціни на витратні матеріали для гемодіалізу, що було основною темою оспорюваних статей.

Твердження скаржника, що інформація про те, що медичні вироби B.BraunAvitum AG, зокрема фістульні голки, які постачаються заявником є втричі дорожчими від виробів, які постачаються в Європі, не відповідає дійсності, оскільки в даному випадку йде мова про фістульні голки з різними параметрами та виробниками, колегія суддів не приймає до уваги враховуючи, що вказані доводи не спростовують висновків суду та не впливають на законність ухваленого судового рішення.

Крім того, що в цій інформації відсутнє посилання саме на Товариство з обмеженою відповідальністю «Білімед».

Враховуючи, що представником заявника відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що поширена інформація завдає шкоди немайновим благам ТОВ «Білімед», абзаци оспорюваних статей, які просить спростувати заявник не стосуються особисто заявника, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Білімед» - Наїдка Любомира Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 березня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.