У Х В А Л А

16.03.2020 Справа №2-10491/10

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Облещук О.В.,

у присутності учасників судового процесу:

представника заявника ОСОБА_1 адвоката Руденка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2010 року у справі № 2-10491/10,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 лютого 2020 року звернувся до суду з заявою, в якій просив відстрочити виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2010 року № 2-10491/10 до погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 6061973, відкритого державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазюком Данилом Максимовичем 15 листопада 2019 року.

На обгрунтування заяви зазначено, що у вказаному виконавчому провадженні № 6061973 з його заробітної плати стягується 70% заробітної плати, а за виконавчим листом № 2-10491/10 (виконання якого він просить відстрочити) 20%. Відтак, загалом за обома виконавчими провадженнями із заробітної плати заявника здійснюються відрахування в розмірі 90%, що перевищує граничні норми, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», а тому, на його переконання, є наведене є підставою відстрочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду.

05.02.2020 року згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення передано на розгляд головуючого судді Братасюка В.М.

Ухвалою судді від 06.02.2020 року прийнято самовідвід судді Братасюка В.М. у розгляді вказаної заяви.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2020 р. визначено для розгляду заяви суддю Сташків Н.М. та 07.02.2020 р. справу передано їй на розгляд.

Розгляд справи призначено на 17 лютого 2020 року о 15 годині 30 хвилин.

Ухвалою суду від 14 лютого 2020 року відмовлено у задоволені клопотання представника заявника адвоката Руденка Д.В. про проведення судового засідання 17 лютого 2020 року о 15 год. 30 хв. в режимі відеоконференції в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва у зв`язку з відсутністю вільного залу для її проведення у приміщенні зазначеного суду.

За клопотанням представника заявника адвоката Руденка Д.В. розгляд заяви, призначений на 17 лютого 2020 року о 15 годині 30 хвилин, відкладено на 04 березня 2020 року о 12 годині, проведення судового засідання призначено в режимі відеоконференції в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва.

04 березня 2020 року у судове засідання в режимі відеоконференції зявився представник заявника адвокат Руденко Д.В.

Державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ковтун В.В. в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно з якої просив розглядати справу без його участі.

Представник стягувача ПАТ «Укрсиббанк» та боржник ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення, в судове засідання повторно не з`явились, не повідомивши про причини неявки.

З огляду на положення ст. 435 ЦПК України, згідно з якою неявка учасників справи не перешкоджає розгляду заяви про відстрочення виконання рішення, 04 березня 2020 року розпочато розгляд заяви та з`ясовано, що на підставі ухвали суду від 23.03.2016р. стягувача у виконавчому провадженні замінено з ПАТ «Укрсиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія».

Оскільки відповідно до ст. 435 ЦПК України заява про відстрочення виконання рішення розглядається з повідомленням учасників справи, і встановлено, що стягувачем на даний час є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія», з метою її повідомлення як стягувача у виконавчому провадженні про розгляд заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду, з`ясування її позиції щодо розгляду заяви, позаяк наслідки її вирішення безпосередньо впливають на права та ітереси стягувача, в розгляді справи оголошено перерву до 16 березня 2020 року до 11 години. Проведення судового засідання призначено в режимі відеоконференції в приміщенні Подільськогорайонного суду міста Києва.

16 березня 2020 року у судове засідання в режимі відеоконференції з`явився представник заявника адвокат Руденко Д.В.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення, в судове засідання не з`явились, не повідомивши про причини неявки, що відповідно до ст. 435 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 , суд виходить із наступного.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2010 року у цивільній справі № 2-10491/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 07.02.2007р., сума якої станом на 13.01.2010р. складає 81452,62 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 651490,84 гривень, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 24 лютого 2011 року зазначене рішення залишене без змін.

12.09.2011р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчі листи № 2-10491/10 про стягнення із кожного з боржників заборгованості в зазначеному розмірі у користь ПАТ «Укрсиббанк».

17.01.2015р. старшим державним виконавцемСвятошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Колодчук С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46027423 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за виконавчим листом № 2-10491/10.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.03.2016р. замінено стягувача у виконавчому провадження із ПАТ «Укрсиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія».

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.03.2017р. за поданням Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві видано дублікат виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 2-10491/10 від 12.09.2011р. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 651490,84 гривень.

Відповідно до постанови ВП № 46027423 від 31.07.2019р. при виконанні виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 651490,84 гривень боргу звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 із здійсненням відрахування у розмірі 20%, щомісячно, до виплати загальної суми боргу 717139,12 грн.

Відповідно до постанови ВП № 60619763 від 25.11.2019р. при виконанні виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на дитину звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 із здійсненням відрахування у розмірі 70%, з яких 1/2 частина всіх доходів поточні аліменти, інше борг, який нарахувати з 21.03.2011 до отримання постанови.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що її задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року №2-1230/11. У цій постанові також зазначено, що незадовільний майновий стан, наявність на утриманні дітей не є підставою для розстрочки виконання рішення суду, оскільки при укладенні кредитного договору на умовах, зазначених в ньому, заявник повинен був враховувати розмір своєї заробітної плати чи інших доходів та усвідомлювати, що на час дії кредитного договору він несе зобов`язання щодо утримання дітей.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року №2-1230/11, повинні бути враховані при застосуванні норм права до правовідносин у даній справі.

Заявник та його представник посилаються як на підставу відстрочки виконання рішення на наявність двох відкритих виконавчих проваджень № 6061973 за виконавчим листом про стягнення аліментів, у якому із заробітної плати ОСОБА_1 стягується 70% заробітної плати, та № 46027423 за виконавчим листом № 2-10491/10 (виконання якого він просить відстрочити), у якому із заробітної плати ОСОБА_1 стягується 20% заробітної плати. Відтак, загалом за обома виконавчими провадженнями із заробітної плати заявника здійснюються відрахування в розмірі 90%, що перевищує граничні норми, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Розміри відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника визначені ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням з заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості 50 відсотків, за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Відповідно до ч. 3 зазначеної статті загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

У виконавчому провадженні № № 46027423 за виконавчим листом № 2-10491/10 (виконання якого ОСОБА_1 просить відстрочити) з його заробітної плати стягується 20%, що відповідає вищевказаним нормам Закону.

Наявність невиконаних аліментних зобов`язань, як уже вище зазначалося, відповідно до практики Верховного Суду, не є підставою відстрочки виконання рішення про стягнення кредитної заборгованості, оскільки при укладенні кредитного договору заявник повинен був враховувати розмір своєї заробітної плати чи інших доходів та усвідомлювати, що на час дії кредитного договору він несе зобов`язання щодо утримання дітей.

Незгода боржника у виконавчому провадженні із обчисленням державним виконавцем розміру відрахувань із заробітної плати не є підставою відстрочення виконання рішення.

Такі рішення державного виконавця, якщо сторона виконавчого провадження вбачає у них порушення своїх прав, є предметом розгляду відповідної скарги в порядку статті 447 ЦПК України, а не заяви про відстрочення виконання рішення.

Крім цього, відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України відстрочка виконання рішення може надаватись на конкретно визначений строк (не більше одного року), а не обумовлюватись настанням певної події, як це просить заявник (до погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 6061973).

Виконання рішення суду є однією зі складових права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надання відстрочки виконання рішення суду з підстав, та у спосіб, не передбачених законом, порушує право стягувача на належне виконання рішення, яке було ухвалене на відновлення його прав, за захистом яких він звернувся до суду.

З матеріалів заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення, долучених до неї документів, а також із доводів представника заявника в судовому засіданні суд не вбачає таких виключних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Суд у межах розгляду заяви про відстрочення виконання рішення не може надавати перевагу стягувачу в одному виконавчому провадженні і водночас ставити в залежність від його виконання інтереси стягувача в іншому виконавчому провадженні.

Незгода боржника із рішеннями державних виконавців про розмір відрахувань із заробітної плати, як уже вище зазначалося, не є такими виключними обставинами, а може бути самостійним предметом розгляду відповідних заяв.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстави надання заявнику ОСОБА_1 відстрочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2010 року № 2-10491/10 до погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 6061973, відкритого державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазюком Данилом Максимовичем 15 листопада 2019 року відсутні, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 260 261, 353 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2010 року у справі № 2-10491/10 відмовити.

Ухвала набираєзаконної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяН. М. Сташків