Справа № 214/3354/19
2/214/785/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 березня 2020 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гриня Н.Г.,

секретар судового засідання Печарник З.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 214/3354/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою 07.05.2019 року, в якій просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Окрім нього в житловому приміщенні значиться зареєстрованим його колишня дружина ОСОБА_2 Натомість ОСОБА_2 фактично в квартирі не проживає тривалий час, у квартирі відсутні її речі, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, житлом не користується. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місце проживання ОСОБА_2 в досудовому порядку він не має можливості, в той час як реєстрація відповідача обмежує його права як одноособового власника житлового приміщення та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за неї, що створює для нього відповідні незручності та перешкоджає йому у здійсненні права розпорядження його квартирою, тому за захистом своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, 14.06.2019 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву (а.с.23), в якому вказала, що позовні вимоги не визнає. Свою позицію по справі мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з позивачем, і до часу розірвання шлюбу вони вели спільний сімейний бюджет, в тому числі нерухомість вони придбали за спільні кошти. Так спірна квартира згідно з правовстановлюючих документів зареєстрована за позивачем та право власності він здобув на підставі договору міни частки квартири. Вказані документи підтверджують, що вони були вчинені під час перебування позивача з нею у зареєстрованому шлюбі. Також, позивач вказуючи, що вона не проживає з 2017 року у спірній квартирі не вказує, що причина її не проживання його агресивні дії відносно неї. Агресивна протиправна поведінка позивача підтверджується її зверненням до органів поліції. Також, на даний час на її ім`я зареєстрована квартира АДРЕСА_2 та вказана квартира мала перепланування з квартирою АДРЕСА_3 , вказані квартири мають спільну систему опалення, що вказує, що спірна квартира в разі судового поділу може бути заявлена нею як спільне сумісне майно. Позивач своїми протиправними діями не допускає її до квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 тим самим позбавляючи права користуватися її ж власністю. Також, позивач замовчує факт, що у квартирі зареєстрована ще й неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання якої позивач сплачує аліменти, оскільки донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. У досудовому порядку нею неодноразово пропонувалось вирішити мирним шляхом поділ спільного майна, однак позивач не бажає. Оскільки її права та права їх доньки грубо порушені вона заперечує проти позовних вимог.

Ухвалою суду від 28.05.2019 року у справі прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Допитана у якості свідка ОСОБА_4 показала, що позивач проживав по АДРЕСА_5 . АДРЕСА_6 , зараз проживає на ОСОБА_5 , у квартирі по вул. АДРЕСА_6 Кривого Рогу близько 2 років. Вони роз`їхались одразу як розлучились, сина бачила, а спільна дочка проживає з ОСОБА_2 .

Також, допитана у якості свідка ОСОБА_6 показала, що є сусідкою позивача, проживає вона у будинку з січня 1977 року, відповідач почала проживати з позивачем тільки з моменту одруження, на даний час ніхто не проживав, їхнього сина бачила у липні цього року.

Свідок ОСОБА_7 у суді пояснила, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад два роки, причиною цьому є конфлікти із позивачем.

Свідок ОСОБА_8 в суді дала пояснення, що одразу після розлучення сторін відповідач проживала в спірній квартирі, проте позивач перешкоджав їй в цьому і тому відповідач разом вз донькою понад двох років там не живуть.

Позивач ОСОБА_1 в суді підтримав позовні вимоги, згодом подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій підтримавши пред`явлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 заперечила проти позову, в останнє судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову.

Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно свідоцтва про право власності серії САС №986555 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна». Крім того, згідно вказаного свідоцтва вказане свідоцтво про право власності видано замість свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 951, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів 28.06.1997 року на підставі розпорядження УЖКГ виконкому міськради народних депутатів від 30.05.1997 року №С-748; договору міни частки квартири на квартиру, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І. 27.03.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №1645 (а.с. 7). Право власності за ним зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 29135497, що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП «Криворізьке БТІ» ДОР (а.с.6).

У вказаному житловому приміщенні, значиться зареєстрованою місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою №01.16-13/1289 від 15.05.2019 року Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради (а.с.16).

Відповідно до акту, засвідченого ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.5), з листопада 2017 року й станом на теперішній час ОСОБА_2 фактично не проживає в житловому приміщенні АДРЕСА_7 розташованому за адресою: АДРЕСА_8 .

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 раніше перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, розірваному рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.03.2014 року, яке набрало законної сили 18.03.2014 року (а.с.9).

Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Так, заперечуючи проти задоволення вимог, відповідач ОСОБА_2 посилалася на те, що в період шлюбу з позивачем вони вели спільний бюджет та нерухомість придбавали за спільні їх кошти, зокрема в рахунок придбання квартири у період їх шлюбу. Зазначені доводи суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, які в свідчили про їх дійсність, доведеність та могли б слугувати правовою підставою для визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя як такого, що придбане за рахунок коштів з сімейного бюджету. При цьому зазначене не є предметом вказаного спору. Крім того, відповідачем не надано доказів внесення нею коштів в рахунок оплати вартості квартири, яка була лише фактично переоформлена під час шлюбу сторін, а не придбана у період їх шлюбу, а судом не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем обставин її участі у набутті спірного нерухомого майна та придбання його за спільні сумісні кошти.

Посилання відповідача на реєстрацію їх спільної доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у квартирі та щодо належності квартири №15 відповідачу ОСОБА_2 , не впливає на факт не проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі та не має відношення до предмету спору.

Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Хоча і розірвання між сторонами шлюбу на втрату права користування житлом не впливає, проте обставина проживання ОСОБА_2 окремо від ОСОБА_1 з листопада 2017 року в силу припинення між ними стосунків визнана останньою.

Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стосовно посилань відповідача ОСОБА_2 на чинення перешкод у користуванні власністю, зокрема спірної квартири, які виражались в агресивних діях позивача ОСОБА_1 , суд не приймає їх до уваги, скільки вони не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості її проживання у квартирі, безрезультатність превентивних заходів так і заходів громадського впливу. Більш того, свідки вказували, що взагалі не бачили ОСОБА_2 в спірній квартирі з 2017 року.

Оскільки відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає з 2017 року, що підтверджується і показами свідків, обравши собі інше постійне місце проживання, що не заперечується останньою, чинення перешкод в користуванні квартирою на які посилається відповідач, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду їй ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідача створює позивачеві перешкоди в користуванні належною йому власністю, обмежуючи майнові права ОСОБА_1 , який вимушений сплачувати за відповідача ОСОБА_2 додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених ним вимог негаторного позову та необхідність їх задоволення із визнанням ОСОБА_2 такою, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_8 .

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з Відповідачів на його користь судових витрат, суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства закріпленого ст. 13 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_8 .

Рішення є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку місця проживання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30-ти днів з дня складання повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 .

ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 .

Повне судове рішення складено 13.03.2020 року.

Суддя Н.Г. Гринь