1Справа № 335/5691/20 2/335/1865/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участі секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУПФУ) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги тим, щопостанову Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18.12.2014 по справі № 315/1308/14-а було скасовано постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 з 19.03.2014 року до 02.08.2014 року державну пенсію на підставі ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не нижче 8-ми мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі 75 % розміру мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, дорівнюючої прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», за відрахуванням фактично отриманих ним сум. Постанова суду набрала законної сили 05.03.2015.

Судове рішення по справі № 315/1308/14-а було передано на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 47073019.

Але, пенсійним органом було лише здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії позивача у відповідності до судового рішення, чинного законодавства України та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 20 145,59 грн., що підтверджується листом Міністерства юстиції України від 08.12.2016 № 1424-0-2-16/20.4.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 року по справі № 315/1308/14-а було замінено боржника з управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області на Гуляйпільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) та поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа № 315/1308/14-а до виконання.

Та лише у березні місяці 2020 року позивачу було виплачено суму заборгованості на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 по справі № 315/1308/14-а.

Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачеві вказані суми пенсії, позивач, посилаючись на положення ст. 625 Цивільного кодексу України , просив стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних за період з 05.03.2015 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 року у справі № 315/1308/14-а у загальній сумі 21628,11 гривень .

Ухвалою судді від 09.07.2020 року відкрито провадження у цій справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).

23.07.2020 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач ГУПФУ в особі представника Кучерявої І.В. із позовними вимогами ОСОБА_1 не погодилась, та в якому зазначила, що на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 року у справі № 315/1308/14-а відповідачем проведено перерахунок пенсії за період з 19.03.2014 р. по 02.08.2014 р., внаслідок якого нараховано 19 923, 23 грн.. Однак, вказані грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України. Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» (далі - Порядок № 440), рішення суду подають до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Вказана постанова суду включена до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 (далі - Порядок № 649).

Вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058) саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок із визначення розміру пенсій та інших виплат, а тому розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданий позивачем, не підлягає врахуванню. Спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а тому на них не розповсюджуються норми ст. 625 ЦК України. У постановах судом не визначено конкретної суми до стягнення, а тому зобов`язання в даному випадку не можуть вважатися грошовими. Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України. Просила в задоволенні позову відмовити повністю.

У судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, на підставах зазначених у позові, у відзиві.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Постановою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18.12.2014 року у справі № 315/1308/14-а визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2014 року державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, всупереч положень ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2014 року державну пенсію на підставі ст. 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі не нижче 8-ми мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі ст. 50 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в обсязі 75 % розміру мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, дорівнюючої прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до Закону України "Про прожитковий мінімум", за відрахуванням фактично отриманих ним сум.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 рокуапеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області - задовольнити частково. Постанову Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2014 року у справі №315/1308/14-а(2-а/315/33/14) скасовано. Прийнято нову постанову. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 19.03.2014 року до 02.08.2014 року включно державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, всупереч положень ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 з 19.03.2014 року до 02.08.2014 року державну пенсію на підставі ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не нижче 8-ми мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі 75 % розміру мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, дорівнюючої прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», за відрахуванням фактично отриманих ним сум. Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 18.03.2014 року залишено без розгляду.

На виконання вищевказаної постанови суду відповідним органом Пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нараховано доплату розміром 20145,59 грн. Сума у розмірі 19923,23 була виплачена 19.03.2020 року, що підтверджується роздруківкою з електронного реєстру рішень суду, наданої представником відповідача.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі реорганізоване шляхом злиття в Гуляйпільське об`єднане управління Пенсійного фонду України, що є правонаступником зазначеного управління.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» Гуляйпільське об`єднане управління Пенсійного фонду України приєднано до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, що є правонаступником зазначеного управління.

Отже, відповідач ГУПФУ є правонаступником прав і обов`язків Гуляйпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у спірних правовідносинах.

Таким чином, звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом пов`язано із несвоєчасним виконанням постанов суду, ухвалених на його користь, у зв`язку із чим позивач у позові просив на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати.

Відповідно до положень ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц).

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Верховний Суд, серед іншого, при вирішенні спорів з питання тривалого невиконання судового рішення державою, посилався на усталену практику ЄСПЛ, зауваживши, що ефективне правосуддя включає право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

ЄСПЛ з цього приводу зазначає, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, що перебувають у державній власності, чи які контролює держава, виконувались відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Важливо й те, що невиконання судових рішень державою не може бути виправдано нестачею коштів. Тим більше, забезпечення достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим зобов`язанням саме держави.

Ураховуючи зазначені вище обставини, а також те, що відповідачем порушено строки виконання грошових зобов`язань, встановлених рішеннями суду, суд доходить висновку, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Посилання відповідача у відзиві на те, що грошові кошти не були виплачені позивачеві, оскільки не були профінансовані з Державного бюджету України, а тому Управління пенсійного фонду не може нести цивільно-правову відповідальність, є безпідставними, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої нею відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08 листопада 2005 року).

Також, суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду.

Що стосується того, що у постановах суду, якими задоволено позов ОСОБА_1 суд не визначав конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, а тому таке зобов`язання не є грошовим, суд зазначає наступне.

Так, предметом позову у справі, що розглядалася Гулійпільським районним судом Запорізької області та Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом було неправильне нарахування державної та додаткової пенсії позивачу ОСОБА_1 як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і судами зобов`язано пенсійний орган здійснити перерахунок та виплатити йому перераховану пенсію. В цьому сенсі суд зазначає, що суд не міг стягнути суму недоплаченої пенсії, оскільки її розмір спочатку мав бути визначений шляхом перерахунку пенсійним органом, в чому неправомірно відмовлялось позивачу, а тому те, що в постановах не мається такого способу захисту як порушеного права як стягнення конкретної суми, а мається вказівка на зобов`язання виплатити перераховану суму пенсії, не робить такий обов`язок безгрошовим, оскільки перерахована пенсія саме і має грошовий вираз у грошовій одиниці України - гривні, а також не створює підстав для виконання такого грошового обов`язку як виплата перерахованої суми пенсії у віддаленому майбутньому, а не одразу після набрання рішенням суду законної сили.

Відтак, суд ще раз зазначає, що на спірні правовідносини поширюються вимоги статті 625 ЦК України, а тому позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Доводи представника відповідача про те, що Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки саме на вказаний орган судом було покладено обов`язок щодо перерахунку пенсії та її виплати позивачу, а відтак саме Пенсійний фонд повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення строків виплати належного розміру пенсії.

Позивач у позові просить на підставі статті 625 ЦК України стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3% річних за період з 05.03.2012 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 року у справі № 315/1308/14-а загальним розміром 20145,59 грн., а також інфляційні витрати та 3 % річних за період з 05.03.2012 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 року у справі № 315/1308/14-а загальним розміром 21628,11 грн.

Оскільки грошові кошти за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду м. Запоріжжя від 05.03.2015 року у справі № 315/1308/14-а виплачені 19.03.2020 року, а позивач просить стягнути вказані суми станом на 28.02.2020 року, це не впливає на розмір позовних вимог.

Згідно з розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 20145,59 грн. та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання, наведеним позивачем в позовній заяві, за період з 05.03.2015 по 28.02.2020, інфляційні втрати за вказаний період становлять 18613,11 грн., а 3% річних складають 3015 грн.

Вказаний розрахунок відповідачем не спростований, сумнівів у його обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Позиція відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з нього вказаних коштів ґрунтується на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058 саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок із визначення розміру пенсій та інших виплат, а тому розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданий позивачем, не підлягає врахуванню. Разом із тим, у даному випадку позивачем не порушується питання про стягнення пенсійних чи інших виплат з відповідача, а предметом спору є саме застосування наслідків неналежного виконання грошового зобов`язання, що регулюється ст. 625 ЦК України, а не Законом № 1058.

Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на Порядок № 440, оскільки цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу. Натомість, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 року стосувалась зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачеві за певний період.

Підсумовуючи все вищевикладене, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, оскільки на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору як громадянина, віднесеного до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за ставкою пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних - задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати та 3% річних за період з 05.03.2015 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2015 року у справі № 315/1308/14-а у розмірі 21628,11 грн. (інфляційні витрати у розмірі 18613,11 грн. та 3% річних у розмірі 3015 грн.).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду складено 22 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області (, 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б).

Суддя А.В.Воробйов