ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року м. Чернівц Справа № 715/2537/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: відділ Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глибоцького районного управління юстиції у Чернівецькій області,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Маковійчук Ю.В., дата складання повного тексту рішення 04.07.2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління, про встановлення факту батьківства померлої особи.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 11 серпня 2009 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 . Вказаний шлюб на підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27.12.2010 року було розірвано.

Вказує, що невдовзі після розірвання шлюбу вони примирилися із чоловіком та почали проживати однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу до дня смерті чоловіка - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька - ОСОБА_5 , батьком дитини вказаний - ОСОБА_6 . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Посилається на те, що ОСОБА_3 визнавав себе батьком дитини, піклувався про неї та в майбутньому мав намір встановити батьківство, однак, не встиг, так як трагічно загинув в автокатастрофі.

Провадження №22-ц/822/724/2020 Категорія 71

Оскільки встановлення факту батьківства їй потрібне для оформлення пенсії по втраті годувальника та для отримання дитиною спадщини після смерті її батька, просила встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідним батьком малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Вказує, що судом не взято до уваги жодного письмового доказу, які були досліджені ним в судових засіданнях, не враховано покази свідків, а відповідачами не спростовано її доводів щодо спільного проживання її та ОСОБА_3 , ведення ними спільного господарства, народження доньки.

Наголошує на тому, що не може бути підтвердженням відсутності спору про право на спадкування за законом після смерті батька у даній ситуації не пред`явлення до відповідача інших позовних вимог, окрім встановлення факту батьківства, адже у даному випадку факт прийняття спадщини неповнолітньої особи після смерті батька закріплено у прямій нормі закону ЦК України, а звертатися з вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є передчасним, оскільки дане право невиключно може бути також зареєстровано у позасудовому порядку шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на спадкове майно.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Так, ч.4 ст.263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду із позовом про встановлення факту батьківства позивачка будь-яких позовних вимог, окрім встановлення батьківства, не заявляла. Між сторонами у справі не виникло цивільно-правового спору, який би підлягав вирішенню у порядку позовного провадження.

Крім того, суд вважає, встановлення факту батьківства померлого ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 без проведення відповідної судової молекулярно-генетичної експертизи лише на підставі показань свідків, фотокарток з особистого архіву позивача неможливе, оскільки, зазначене суперечить частині другій статті 128 СК України, згідно з якою підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що

11.08.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, актовий запис №7, від якого ІНФОРМАЦІЯ_7 у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27.12.2010 року (а.с.14), однак це не могло бути перешкодою через певний період відновити сімейні стосунки, вести спільний побут та бюджет.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 . Матір`ю записана ОСОБА_1 , а батьком ОСОБА_6 (а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

З довідок Глибоцької селищної ради №597 та №598 від 25.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживала разом з ОСОБА_3 як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 2010 року по день його смерті та приймала участь у похованні свого колишнього чоловіка (а.с.12-13).

Згідно довідки Старововчинецького ДНЗ Глибоцької РДА №7 від 07.10.2019 року вбачається, що під час відвідування ОСОБА_5 дошкільного навчального закладу її батько ОСОБА_3 брав активну участь у вихованні дочки, регулярно приводив до закладу дитину та забирав її до дому, відвідував святкові ранки та батьківські збори (а.с.19).

Крім того, довідка вих.№96 Череповецького закладу дошкільної освіти свідчить про те, що дитину ОСОБА_4 виховувало двоє батьків: батько ОСОБА_3 приймав активну участь в житті дитини, приводив та забирав з садочка, відвідував батьківські збори, брав активну участь у різних конкурсах та святах закладу (а.с.20).

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в 2019 році неодноразово зверталася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та встановлення батьківства, разом з тим, ухвалами суду від 26 червня та 24 жовтня 2019 року заяви залишені судом без розгляду, оскільки вбачався спір про право.

ОСОБА_1 , будучи допитана в судому засіданні як свідок вказала, що з 11.08.2009 року до 27 грудня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , за час шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . 27.12.2010 року рішенням суду шлюб укладений між ними розірвано. Однак, не дивлячись на це, невдовзі вони відновили стосунки чоловіка та дружини: почали спільно проживати у будинку чоловіка в с.Черепківці Глибоцького району Чернівецької області, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 є батьком дитини. З серпня 2016 року вони переїхали проживати до батьків позивачки у с. Ст.Вовчинець Глибоцького району Чернівецької області, вели спільне господарство, разом доглядали та піклувалися про дітей. ОСОБА_3 ніколи не заперечував факт батьківства - ОСОБА_5 , однак, встановити батьківство не встиг, так як ІНФОРМАЦІЯ_5 трагічно загинув.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він за життя ОСОБА_3 працював разом із ним та вказав, що останній приймав участь у житті дітей, приїжджав до них, забирав їх із садочка.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_10 був чоловіком її сестри, останні роки покійний із сестрою та дітьми жили у них дома. Настю визнавав дочкою, турбувався про неї, купував необхідне, водив до садочка, дівчинка завжди називала його татом.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є хрещеною дітей позивачки. Зазначила, що покійний ОСОБА_12 визнавав себе батьком доньки, був на хрещенні ОСОБА_4 , приймав участь у її житті як батько.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона працює у Вовчинецькому ДНЗ, дівчинку приводили до садочка та забирали як батько - ОСОБА_10 , так і матір - ОСОБА_1 . Вказує, що дівчинка завжди називала покійного «таточком». Після смерті батька дівчинка довгий час не відвідувала ДНЗ.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні вказав, що ОСОБА_15 був його кумом, крім того, вони були колегами, тому що разом працювали на роботі. Крім того, вказав, що покійний кум дуже любив дітей, дбав про них та забезпечував, батьком дівчинки ОСОБА_12 себе визнавав.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_15 був її племінником, за життя він постійно жив у с.Черепківці у господарстві своїх батьків. Вказувала на те, що ОСОБА_15 із ОСОБА_1 жили погано. Також вказувала на те, що ОСОБА_15 приходив до неї колядувати із сином, з дівчинкою до них ніколи не приходив. Також посилалася на те, що їй відомо, що ОСОБА_1 жила у Глибоці з іншим чоловіком. Після народження дівчинки жили трохи разом, потім розійшлися, він зустрічався з іншою дівчиною. Також показала, що її племінник перед смертю жив сам у с. Черепківці.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_15 був одружений із ОСОБА_1 , однак, після народження сина вони розійшлися. До народження дівчинки вони проживали разом три тижні, потім трохи жили разом і розійшлися.

З позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що встановлення факту батьківства потрібно позивачці для отримання пенсії по втраті годувальника та прийняття спадщини дитиною після смерті батька.

В силу ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі- Постанова) питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У п.9 Постанови роз`яснено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України (2004 року) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Крім того, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18).

Отже, з показів свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , копій фотознімків (а.с.21-23) та наведених вище обставин вбачається, що позивачем надано достатню кількість доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнавав себе батьком їх спільної доньки, приймав активну участь у її житті, проводили разом відпочинок і зазначені обставини не спростовані.

Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_16 , оскільки про допит останньої було заявлено відповідачем ОСОБА_2 (а.с.60), яка заперечувала відносно задоволення позовної вимоги за безпідставністю та необґрунтованістю, більш того, є суперечливими показам інших свідків.

Щодо посилання суду на відсутність цивільно-правового спору між сторонами у справі як на підставу у відмові в задоволенні позову, то таке є помилковим, оскільки позивачем чітко зазначено підставу вказаного позову, а саме отримання пенсії по втраті годувальника та прийняття спадщини.

До схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 року, справа №686/20567/16-ц.

В силу ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

А згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 право на спадкування, окрім відповідачки ОСОБА_2 , яка позов не визнає, заперечує батьківство свого сина щодо ОСОБА_5 - отже існує спір про цивільне право з дитиною спадкодавця.

Відсутність інших позовних вимог в позові не свідчить про відсутність спору про право, оскільки такі вимоги можуть бути передчасними, а спадкування за законом може відбутися в позасудовий спосіб, в порядку ст.1269 ЦК України.

Про наявність прав інших спадкоємців після смерті спадкодавця на майно останнього сторонами не заявлено.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2020 року задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ Держвної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глибоцького району управління юстиції у Чернівецькій області, про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /І.М. Литвинюк, І.Б. Перепелюк/