ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/264/20
Провадження №2/477/337/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, які втратили право користування належним їй житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що є власником вище вказаного житлового будинку, в якому, за проханням свого ОСОБА_4 ОСОБА_5 , зареєструвала в 2000 році його дітей відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , однак останні в її будинку ніколи не проживали, тобто таке право їм було надано формально, яке вони ніколи не використовували. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. З того часу його діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виїхали за межі України у ОСОБА_10 , проте з реєстраційного обліку з її будинку не знялися. Реєстрація відповідачів в її будинку створює для неї перешкоди в користуванні даним майном, адже вимагає нести додаткові матеріальні витрати зі сплати комунальних послуг та створює перешкоди для оформлення житлових соціальних пільг (субсидій). Зважаючи на вказане, позивач бажає припинити право житлового сервітуту, надане нею відповідачам, та які його не використовують, не надають їй допомоги в утриманні вказаного житла.

Представник позивача ОСОБА_11 подав заяву про розгляд справи за його та його довірителя ОСОБА_1 відсутності. Позовні вимоги підтримав.

Відповідачі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до суду не прибули, відзиву на позовну заяву не надіслали, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належно, зокрема з розміщенням оголошення на офіційному сайті Жовтневого районного суду Миколаївської області вебпорталу Судової влади України (а.с. 27-29). За вказаного, відповідно до приписів ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів.

Від третьої особи Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області до суду надійшла заява, згідно якої селищна рада не заперечує проти заявлених вимог ОСОБА_1 та просить про розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, звукозапис технічними засобами не здійснювався.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.12.2008 року позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 та її права як власника цього майна зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 8-9).

За такого суд вважає, що в даному випадку, підлягають застосуванню положення статей 317, 319, 391 та 406 ЦК України, які визначають права власника майна, та регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення зі сторонніми особами.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За частиною другою ст. 406 ЦК України, житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

За даними будинкової книги, а також за відомостями Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 30.01.2020 р., у вказаному будинку зареєстровані з 2000 року відповідачі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Посилання позивача щодо підстав їх реєстрації підтверджуються даними будинкової книги, відповідно до якої, в будинку ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований батько відповідачів ОСОБА_7 та знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14-15).

Як слідує з акту від 28 січня 2020 року, відповідачі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з 2003 року та до теперішнього часу в будинку АДРЕСА_1 не проживають (а.с. 16).

Враховуючи вище встановлені обставини, приймаючи до уваги, що наявне у відповідачів право на проживання у даному будинку ними не реалізується з 2003 року, в той час як викликає для позивача невиправдані витрати, зокрема додаткову оплату комунальних послуг, позбавляє можливості скористатись пільгами з цих послуг, приймаючи до уваги, що відповідачі не є членом сім`ї ОСОБА_1 , тому, за наведених обставин, також з урахуванням роз`яснень, викладених у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, суд дійшов висновку про те, що право відповідачів на користування чужим майном (житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.

Стосовно вимоги про зняття відповідачів з реєстрації з будинку позивача, то питання реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання врегульовано Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджених наказом МВС України від 22 листопада 2012 року №1077.

Відповідно до вказаних норм, визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, є самостійною підставою для зняття її з реєстраційного обліку за адресою житла, право на користування якого втрачено, а тому не потребує додаткового рішення суду щодо цього.

На підставі ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , особистий код платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , особистий код платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Семенова