СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. №759/9474/20

пр. №2-о/759/584/20

29 вересня 2020 року

Святошинський районний суд м. Києва у складі судді Горбенко Н.О. за участі секретаря судового засідання Савіцькій Л.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту належності правовстановлюючого документа, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту належності правовстановлюючого документа.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: земельна ділянка(пай) в розмірі 2.10га реформованого КСП ім. Калиніна Народицької селищної ради Народицького району Житомирської області; будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; майновий пай. Крім неї інших спадкоємців немає, заповіту ОСОБА_3 не складав.

Як зазначає заявник, що вищезазначене майно ОСОБА_3 , успадкував після смерті його матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час відкриття спадщини ОСОБА_4 , її батько постійно проживав і був зареєстрований разом з нею, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що фактично прийняв спадщину, однак документально спадщину не оформив, у встановлений законом строк для прийняття спадщини, він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що проживаючи постійно зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, тим самим прийняв спадщину.

Заявник звернулась до державного нотаріуса Народицької державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. Однак, 23.01.2020 року постановою завідувача Народицької державної контори Житомирської області Фрусевич.В.І. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право власності на майновий пай (пай) КСП ім. Калініна с. Ласки Народицького району Житомирської області, який належить ОСОБА_4 після померлого ОСОБА_3 , та вказано що відсутній факт прийняття спадщини між померлим ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_4 , а також факт родинних відносин між померлим ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_4 . У зв`язку з чим заявник просить встановити факт проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем, ОСОБА_4 , на день її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відкриття спадщини разом з прийняття їм спадщини в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року.

Також у своїй заяві заявник просила встановити факт належності правовстановлюючого документа сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ 013610, зареєстрований за №259, за ОСОБА_4 . Посилаючись на те, що відповідно довідки № 136 Головного управління держгеокадастру Житомирської області відділ у Народицькому районі, у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЖТ 013610 прізвище її бабусі помилково зазначено як « ОСОБА_5 », тоді як справжнє іі прізвище « ОСОБА_6 ». Усунення зазначеної помилки на теперішній час неможливо через те, що в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЖТ 013610 не доскається внесення виправлень і він втрачений, вищезазначене позбавле заявника можливості вільно розпоряджатися своїм спадковим майном.

З урахуванням викладеного просила заяву задовольнити.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 16.06.2020 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено до судового розгляду.

Від заявника та заінтересованої особи надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.

Суд, врахувавши заяви заявника та заінтересованої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, письмові показання свідка, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить: земельна ділянка(пай) в розмірі 2.10га реформованого КСП ім. Калиніна Народицької селищної ради Народицького району Житомирської області; будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; майновий пай.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.01.2020 року заявнику ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право власності на майновий пай (пай) КСП ім. Калініна с. Ласки Народицького району Житомирської області, який належить ОСОБА_4 після померлого ОСОБА_3 , оскільки відсутній факт прийняття спадщини між померлим ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_4 , та відсутній факт родинних відносин між померлим ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_4 (а.с. 9).

Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_4 підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України за № 4 від 12 березня 2020 року. В данному витягі зазначено, що батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_7 ; мати - ОСОБА_4 (а.с.21-22).

Судом встановлено, що заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті батька в зв`язку з відсутності факта прийняття спадщини між померлим ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_4 .

На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Метою звернення заявниці до суду є встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна майнових та немайнових прав заявниці, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявниці відсутні, то вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця ОСОБА_3 з спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).

Як вбачається з довідок Народицької селищної ради від 22.01.2020 року (№20 та №24), що дійсно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 , зі своїм сином ОСОБА_3 . Також підтверджується що покійний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 до дня своєї смерті проживав після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в спільному їхньому будинку, проводив ремонт будинку та користувався присадибною земельною ділянкою в АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Також відповідно до письмових показань свідка ОСОБА_8 , де свідок вказав, що на час відкриття спадщини ОСОБА_4 , її син, ОСОБА_3 , проживав і був зареєстрований разом з нею, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та вважається таким що фактично прийняв спадщину (а.с. 48).

Наведені докази підтверджують той факт, що ОСОБА_3 постійно проживала зі своєї матерью ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , однак, факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку. Оскільки ОСОБА_3 , як спадкоємець за законом постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину.

Метою встановлення факту спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем є необхідність для заявниці реалізувати свої права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

З таких підстав суд вважає, що заява в даної часті обґрунтована та такою, що підлягає задоволенню.

Також заявниця ОСОБА_1 в своїй заяві просила встановити факт належності ОСОБА_4 сертифікату на право земельної частки (пай) серії ЖТ 013610 зареєстрований за №259, який виданий на ім`я ОСОБА_9 .

Як вбачається з довідки Головного управління Держгеокадастру у Житомирської області, виданої відділом у Народицькому районі № 136 від 10.03.2020 року про те, що ОСОБА_9 включена до списку громадян КСП ім.. Калініна с. Ласки Народицького району, які мають право на земельну частку (пай), затверджений на зборах уповноважених членів КСП ім.. Калініна (протокол №1 від 1 лютого 1997 року). На ім`я ОСОБА_9 було виготовлено сертифікат право на земельну частку (пай) серії ЖТ 013610 зареєстрований за № 259 від 16.10.1997 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку не виготовлявся.

Однак факт належності ОСОБА_4 сертифікату право на земельну частку (пай) серії ЖТ 013610, виданий на ім`я « ОСОБА_5 » підтверджується відповідно копії витягу з Списку громадян Ласківської сільської ради, яким необхідно виготовити державні акти на право власності на землю взамін сертифікатів на земельні частки (паї) із земель реформованого КСП ім.. Калініна, в якому під номером 45 вказано, що ОСОБА_4 , номер сертифікату 013610 необхідно необхідно виготовити державні акти на право власності на землю взамін сертифікатів на земельні частки (паї) із земель реформованого КСП ім.. Калініна (а.с.20).

Згідно довідки Народицької селищної ради Житомирської області від 10.03.2020 року № 105, вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 є однією особою (а.с.19).

Судом також встановлено, що усунути помилку іншим способом, окрім як встановлення у судовому порядку факту належності свідоцтва про право власності на земельну частку (пай) ОСОБА_4 - неможливо.

Згідно зі ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу дає змогу заявнику реалізувати свої права щодо володіння та розпорядження належною їй часткою квартири з дотриманням вимог чинного законодавства.

Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту.

Аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_4 на лежить сертифікат право на земельну частку (пай) серії ЖТ 013610 зареєстрований за № 259. Однак, данний сертифікат містить неправильне написання її прізвища « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_6 ». Усунення вказаної неправильності можливо лише шляхом встановлення факту належності заявнику вказаного правовстановлюючого документа.

Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення для заявника, оскільки наявність належним чином оформленого правовстановлюючого документа на частку квартири дає можливість заявнику повною мірою реалізувати своє право володіння та розпорядження належною їй власністю.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись: ст.ст. 9, 10, 12, 13, 258-259, 264, 265, 268, 315, 319, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту належності правовстановлюючого документа- задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 та прийняття спадщини.

Встановити факт належності ОСОБА_4 сертифікату права на земельну частку (пай) серії ЖТ 013610 зареєстрований за № 259, виданого на ім`я ОСОБА_9 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення суду складено 29 вересня 2020 року.

Суддя Н.О. Горбенко