ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2020 року м. Кропивницький

справа № 390/289/20

провадження № 22-ц/4809/1041/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді -Головань А.М. , Мурашко С.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2020 року (суддя Пасічник Д.І.)

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 25.10.2011 року у розмірі 96 620,91 грн.

В позові зазначений розрахунок боргу станом на 09.01.2020 року, так: 51926,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12061,09 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 27556,29 грн. - нарахована пеня, а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг : 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4577, 19 грн. - штраф (процентна складова).

В обґрунтування вимог вказано, що 25.10.2011 року з відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до умов цього договору, Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав у повному обсязі, проте позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, у результаті чого станом на 09 січня 2020 року виникла заборгованість в сумі 96 620, 91 грн.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - відмовлено

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення договору від 25.10.2011 року, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти та штрафи. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах зазначених у позовній заяві. Крім того, відсутнє підтвердження надання відповідачу банківських карт та отримання ним коштів.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, згідно з якою просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що наявність договірних відносин між сторонами підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25.10.2011 року, засвідченою особистим підписом ОСОБА_1 , відповідно до якої позичальник висловив згоду на укладення кредитного договору, підтвердив ознайомлення та погодження з умовами кредитування. Крім того, зобов`язувався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами. Також відповідач користувався картковим рахунком, згідно виписки по рахунку, а отже визнавав укладення кредитного договору, а відтак погодився з його умовами. Вчиняв дії, спрямовані на його виконання, зокрема, часткове погашення заборгованості.

Відсутність підпису позичальника на вказаних Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору та відсутність заборгованості, оскільки підписана анкета-заява засвідчує, що відповідач повністю згоден з умовами кредитування.

Вказує, що 25.10.2011 року ОСОБА_1 підписав Довідку про умови кредитування, в якій сторонами були досягнуті всі істотні умови договору, в тому числі щодо сплати пені та штрафів.

Посилаючись на ч. 1 ст. 82 ЦПК України, Банк зазначає, що позичальник не оспорює факту наявності у нього заборгованості за тілом кредиту, тому позовні вимоги в цій частині визнані та не підлягають доказуванню.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк», встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, ОСОБА_1 не заявлено про свій намір подати відзив на апеляційну скаргу в межах строку, встановленого ч. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду від 18 серпня 2020 року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Судом встановлено такі обставини:

Позивач стверджує, що 25.10.2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на підставі якої відповідачем отримано кредит у розмірі 20 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

За доводами Банку, відповідач отримав та користувався кредитними коштами, проте, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав у зв`язку з чим утворилася заборгованість, розрахунок в позові визначає складові: 51926,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12061,09 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 27556,29 грн. - нарахована пеня, а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг : 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4577,19 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 2-4). До вимоги заявлено 96620,91 грн.

Матеріали справи містять копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 25.10.2011 року , в якій зазначено дані про ОСОБА_1 , бажання приєднатися до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та отримати платіжну картку «Універсальна», також вказаний бажаний кредитний ліміт у розмірі 300 грн. (а.с.14).

До позовної заяви долучено витяг з Умов та Правил банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, який не містить підпису ОСОБА_1 про ознайомлення з ним (а.с. 16-30).

Крім того, Банк надав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», «Універсальна 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN0236 від 20.10.2011 року, де зазначені базова відсоткова ставка за користування кредитом, тип картки VISA Classic, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяці, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісія (а.с.15). Проте у зазначеній довідці відсутні дані про суму отриманих відповідачем кредитних коштів.

На підтвердження розміру пред`явлених до стягнення сум тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, пені та штрафів, Банком до суду першої інстанції надано розрахунок заборгованості (а.с. 5-13), а вже до апеляційного суду - виписку з рахунку відповідача (а.с. 70-80).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутнє підтвердження укладення договору між сторонами на отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 20000 грн. разом із погодженим розміром нарахування відсотків, відповідальністю у вигляді неустойки (штрафів, пені), тому позовні вимоги є необґрунтованими.

ОСОБА_1 судове рішення не оскаржувалося, пояснення до заявлених вимог в порядку передбаченому процесуальним законодавством, не подавалося.

Позивач оскаржив судове рішення в повному обсязі.

З доводами викладеними в обґрунтування оскарження, колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Анкета-заява позичальника не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору саме в розмірі 20000 грн. (а.с. 14).

На підтвердження своїх позовних вимог, Банком було надано до суду розрахунки заборгованості за договором б/н від 25.10.2011 року станом на 31.05.2015 року та 09.01.2020 року (а.с. 5-7,13). Позивач надав розрахунок заборгованості без зазначення дати його складання, який містить інформацію за період із 01.06.2015 по 30.09.2019 (а.с. 8-12).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія судді дійшла наступних висновків.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Розрахунки заборгованості, додані до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, оскільки вони не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та, відповідно, не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Крім того, зазначені розрахунки заборгованості, надані Банком, не можна вважати підписаним представником банку, оскільки у графі, відведеній для підпису, фактично стоїть підпис невідомої особи без зазначення посади, прізвища, ініціалів.

Таким чином, надані розрахунки заборгованості є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та мають інформаційний характер.

Також, як на підставу своїх позовних вимог, позивач посилається на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», «Універсальна 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN0236 від 20.10.2011 року, в якій за твердженням Банку узгоджені істотні умови кредитного договору між сторонами (а.с.15).

Проте, підтвердження того, що саме відповідно до договору SAMDN0236 від 20.10.2011 року ОСОБА_1 , надано кредитну картку із встановленим лімітом у розмірі 20000 грн., та відповідно до якої були нараховані відсотки , пеня та штрафи , відсутнє.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, Банк просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, нараховану пеню та штрафи. Обґрунтовував право вимоги, окрім вищезазначених розрахунків заборгованості та довідки про умови кредитування, наявністю витягу з Умов та Правил надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, розміщених на сайті www.рrivatbank.ua, як таких, що є невід`ємною частиною спірного кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження того, що саме цей вказаний вище витяг був доведений до відповідача, він з ним ознайомився та погодився, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Тому у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком у період - з часу виникнення спірних правовідносин ( з 25.10.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (у лютому 2020 року).

Подаючи апеляційну скаргу, Банком додано виписку по картці, виданій ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 , за період з 01.01.1999 по 23.05.2020 року (а.с. 70-80).

Частиною 3 статті 367 ЦПК України, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, суд апеляційної інстанції не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки вони до суду першої інстанції позивачем не подавалися та не були предметом дослідження. Крім того, в матеріалах справи відсутні заяви позивача про долучення вищевказаних доказів, а також відсутнє мотивування та не надано підтвердження неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доведення позивачем укладення кредитного договору, в тому числі шляхом видачі картки із відповідним встановленим кредитним лімітом, умов кредитування та наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства.

Отже, судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Позиція суду апеляційної інстанції узгоджується із постановою Верховного Суду від 18 березня 2019 року №61-28582св18.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2020 року не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення, а заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М. Головань

С. І. Мурашко