Справа № 573/1164/20
Номер провадження 2/573/305/20
28 вересня 2020 року м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді: Черкашиної М.С.,
з участю секретаря: Терещенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білопіллі заочно справу за позовом адвоката Вакуленко Н.М., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Річківська сільська рада Білопільського району Сумської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
03 липня 2020 року адвокат Вакуленко Н.М., що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 12 березня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Вирівської сільської ради на підставі рішення виконкому №19 від 10 березня 2010 року належить житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначений об`єкт нерухомості - житловий будинок зареєстровано 12 березня 2010 року філією «Білопільська госпрозрахунковою виробничою дільницею». У зазначеному будинку окрім позивача зареєстрована її донька ОСОБА_2 . Починаючи з вересня 2017 року та до цього часу її донька виїхала з будинку, за місцем реєстрації не проживає та не з`являється, її особисті речі у будинку відсутні, участі в утриманні будинку та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає. Реєстрація ОСОБА_2 у будинку порушує права позивача як власника. ОСОБА_2 , яка не проживає за зареєстрованою адресою, втратила право на користування будинком внаслідок своєї відсутності без поважних причин понад один рік. У добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатись своєю власністю. Посилаючись на викладені вище обставини, адвокат Вакуленко Н.М., що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 10 липня 2020 року відкрито провадження та призначено до підготовчого засідання справу за вказаним вище позовом (а. с. 23-24).
09 вересня 2020 2020 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті (а. с. 34-35).
У судове засіданні позивач ОСОБА_1 та представник останньої - адвокат Вакуленко Н.М. не з`явились, надавши письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують (а. с. 41).
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлялась судом про розгляд справи за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 . Повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки про виклик у судове засідання повернулося без вручення, оскільки за зареєстрованою адресою остання не проживає. На підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою (а. с. 40 ).
Представник третьої особи - Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання також не з`явився. Виконуючий обов`язки старости Вирівської сільської ради Кулак М.І. надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи, заперечень проти позову не мають (а. с. 37).
У зв`язку з неявкою сторін суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України. Зокрема, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Право використання помешканням для власного проживання та для проживання членів сім`ї, інших осіб належить його власнику, а за ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном (ст. 383 ЦК України).
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Частиною першою статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Таким чином, під час вирішення питання про втрату особою права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарчими спорудами під АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення виконкому Вирівської сільської ради №19 від 10 березня 2010 року (а. с. 8, 42-43).
Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білопільська ГВД КП «Сумське МБТІ» від 12 березня 2010 року внесено відомості про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 12 березня 2010 року серії НОМЕР_1 (а. с. 9-10).
Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинку АДРЕСА_1 , власником є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 12 березня 2010 року серії НОМЕР_1 (а. с. 11-13).
Зі змісту довідок, виданих Вирівським старостинським округом Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 09 квітня 2020 року за № 415 та № 416 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є власником даного будинку. За вказаною адресою також зареєстрована донька останньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з 2017 року фактично там не проживає (а. с. 14-15).
Згідно із довідкою депутата Річківської ОТГ округу №15 ОСОБА_3 від 09 квітня 2020 рок, відповідачка ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з моменту реєстрації (а. с. 16).
Отже, у судовому засіданні встановлено, що у будинку АДРЕСА_1 відповідач по справі ОСОБА_2 , яка є донькою позивача, зареєстрована за вказаною вище адресою, проте не проживає з 2017 року, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає.
За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є співвласником або наймачем житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, понад рік без поважних причин не проживає у вказаному будинку, а лише зареєстрована у ньому, не приймає участі в утриманні житла та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла.
Суд вважає, що реєстрація відповідача у житловому будинку, що належить позивачу, порушує її права як власника, оскільки перешкоджає здійсненню права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно з яким судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 55 Конституції України, ст. ст. 9, 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 81, 141, 247, 259, 265, 273, 280, 354-355, ЦПК України, суд,
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судових витрат.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.
Заочне рішення може бути переглянуте Білопільським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя