01.10.20 Справа № 469/562/18
2/469/74/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2020 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.
учасники справи:
представник позивача Кіріченко В.М. - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Позивач 05 червня 2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, у подальшому викладеним у новій редакції від 12 червня 2019 року, у якому зазначав, що відповідач на підставі заяви б/н від 2 липня 2012 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, отримав кредит у розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік, отримавши кредитну карту "Універсальна Голд" та зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, пеню та штрафи за порушення умов договору.
19 вересня 2019 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог, та відповідь на заперечення відповідача, у якій зазначав про відповідність укладеного сторонами договору банківського обслуговування вимогам ст.ст.207, 634, 639 ЦК України, надання відповідачеві кредитної картки відповідно до умов договору та її використання відповідачем, у тому числі шляхом зняття коштів та часткової сплати заборгованості за договором; посилався на необгрунтованість заперечень відповідача щодо розрахунку заборгованості у зв"язку з ненаданням відповідачем контррозрахунку чи висновку судово-економічної експертизи; ознайомлення відповідача з умовами кредитного договору шляхом надання другого примірника договору та відкритої інформації в мережі інтернет і службі клієнтської підтримки. Щодо строків позовної давності зазначав, що строк виконання зобов"язань за договором обмежується строком дії кредитної картки, виданої відповідачеві, тобто до останнього дня червня 2017 року.
Відповідач проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що кредитний договір у належній формі сторонами не укладено, оскільки анкета за своєю формою та змістом не є таким договором, наданий позивачем розрахунок є суперечливим та недопустимим, 02 липня 2012 року грошей він не отримував, лише отримав кредитну картку; надав письмові заперечення, у яких посилався на відсутність договірних відносин між сторонами, неотримання ним коштів у позивача, неналежність та недопустимість наданих позивачем доказів, пропуск позовної давності.
Оскільки представник позивача належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, надав клопотання про розгляд справи без його участі, та його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, судом на підставі ст.223 ЦПК України постановлено розглянути справу без участі представника позивача.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 02 липня 2012 року відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.7), у якій висловив побажання оформити на своє ім"я платіжну картку "Кредитка Універсальна" з кредитним лімітом 1000 грн., на підставі чого йому було видано кредитну картку зі строком дії до останнього дня червня 2017 року, що підтверджується довідкою АТ КБ "Приватбанк" та фотографією відповідача з кредитною карткою (а.с.86, 87).
У вказаній Анкеті-заяві відповідач своїм підписом засвідчив свою згоду з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, та що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Як вбачається з матеріалів справи, у підписаній відповідачем Анкеті-заяві від 02 липня 2012 року (а.с.7) відсутні дані про умови договору щодо сплати відсотків по кредиту, комісій та штрафних санкцій, строку повернення отриманих коштів; надані суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (без дати) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг відповідачем не підписані.
За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що відповідач погодився з отриманням кредиту та що саме ці Тарифи та Умови і Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, а тому такі Тарифи і Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, відповідно до якої до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду, з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства, звернула увагу на необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах та зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому суд вважає, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, та, відповідно, що позивачем не є доведеною та обставина, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору і відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафів задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку повністю не повернуті, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.5-6) та виписки з особового рахунку відповідача (а.с.81-82), а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 2554,36 грн. (отримано відповідачем коштів відповідно до виписки з особового рахунку 7904,13 грн., сплачено 5349,77 грн.) , а тому вказана сума і підлягає стягненню з відповідача.
Суд враховує також, що, відповідно до розрахунку заборгованості, частина повернутих відповідачем коштів зараховано позивачем на погашення відсотків, комісій та пені, що не мало правових підстав.
Відповідно до п.п.61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Посилання відповідача на неотримання ним коштів суперечить встановленим судом обставинам щодо отримання відповідачем кредитної картки на підставі анкети-заяви від 02 липня 2012 року, що не заперечується відповідачем, та даним витягу з особового рахунку про використання відповідачем кредитної картки, у тому числі для зняття коштів та повернення отриманих коштів.
Відмічені відповідачем розбіжності у вказаних у різних розділах виписки з особового рахунку у розмірах залишків за операціями від 24.02.2014 року, 28.02.2014 року та 21.03.2014 року (а.с.81-82) не впливають на зазначені у цій же виписці розміри отриманих та повернутих відповідачем коштів; при детальному аналізі зазначених розділів виписки, розрахунку заборгованості та довідки про видані кредитні картки вбачається, що зазначені записи про розміри залишків не містять суперечностей, так як є відмітками про перенесення цих залишків з однієї картки на іншу, а тому не можуть свідчити про підробку даних банківського рахунку відповідача.
Доказів, які б надавали суду підстави для висновку про недостовірність наданих позивачем відомостей щодо розміру отриманих та неповернутих відповідачем коштів, відповідачем суду не надано.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).
Умов щодо періодичності сплати платежів, кінцевого строку повного погашення кредиту та строку позовної давності підписана сторонами анкета-заява не містить.
Строк дії виданої відповідачу картки встановлено до останнього дня червня 2017 року, а тому саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення тіла кредиту.
Позивач звернувся до суду 30 травня 2018 року, тому строк позовної давності не сплинув.
Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного тексту рішення 01 жовтня 2020 року.
Суддя: