ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8445/20 Головуючий в І інстанції: Кузьміна О.І.
Номер провадження: №22-ц/819/1025/20 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Радіновича Володимира Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 травня 2020 року, у складі судді Кузьміної О.І., у справі за заявою адвоката Радіновича Володимира Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку автомобіля,

В С Т А Н О В И В :

28 травня 2020 року адвокат Радінович Володимир Ігорович, діючий від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку автомобіля. Він просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на легковий автомобіль Hundai Matrix 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Оскаржуваною ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29 травня 2020 рокубуло відмовлено у задоволенні заяви адвоката Радіновича Володимира Ігоровича, який діє від імені ОСОБА_1 , про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі адвокат Радінович Володимир Ігорович, діючий від імені ОСОБА_1 ,просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про забезпечення позову шляхом накладення арешту на легковий автомобіль Hundai Matrix 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_2 . При цьому послався на порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначив, що судом не враховано того, що у заяві про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви, вказано, що у позивача існує майновий спір з ОСОБА_2 щодо права власності на автомобіль Hundai Matrix 2007 року випуску. Виникнення спору пов`язано з тим, що право власності на автомобіль хоч і зареєстровано за відповідачем, однак придбаний він був 13.12.2019 року позивачем спільно з відповідачем за спільні кошти під час спільного проживання, що тривало з жовтня 2019 року по середину травня 2020 року. Після припинення спільного проживання у сторін склалися неприязні відносини, відповідач відмовилась не лише надавати автомобіль позивачу у користування, а й відшкодувати половину його вартості. Також вказав, що суд залишив поза увагою й те, що під час останнього спілкування з позивачем відповідач заявила, що має намір продати автомобіль для унеможливлення виконання в майбутньому можливого рішення суду щодо поділу майна. А тому існує реальна загроза того, що відповідач може відчужити автомобіль. Також зазначив, посилаючись на постанову Верховного суду від 05.12.2018 року у справі №474/475/18, що є помилковим висновок суду про відсутність доказів, які б обґрунтовували необхідність застосування арешту автомобіля, адже він міг викликати позивача для надання додаткових пояснень та доказів. Також вказав, що судом не враховано і того, що такий захід забезпечення позову як арешт є дієвим заходом, який вбереже майно до ухвалення судом відповідного рішення, унеможливить у майбутньому його невиконання і який лише обмежує право розпорядження автомобілем, не обмежуючи право користування.

Справу вчергове було призначено до апеляційного розгляду на 29.09.2020 року о 10-45 годині, однак заявник ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився. Однак від його імені в суді апеляційної інстанції брав участь та був особисто присутній його представник адвокат Радінович В.І. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаної особи неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаної особи не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У справі встановлено таке.

У цій справі адвокатом Радіновичем Володимиром Ігоровичем, діючим від імені ОСОБА_1 ,подано 28 травня 2020 рокузаяву про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку автомобіля (а.с.2-3).

Провадження у цій справі відкрито 11 вересня 2020 року (справа № 766/8871/20), що вбачається з копії ухвали суду першої інстанції від 11.09.2020р про відкриття провадження та з офіційного повідомлення на сайті Судова влада України про розгляд справи, копії яких долучені за клопотанням представника скаржника при апеляційному розгляді справи. Це також вбачається з даних ЄДРСР та не заперечується сторонами.

У вказаній заяві про забезпечення позову заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на легковий автомобіль Hundai Matrix 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Заява обґрунтована тим, що з жовтня 2019 року по середину травня 2020 року ОСОБА_1 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 за місцем реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 . 13 грудня 2019 року позивач разом з відповідачем за спільні кошти придбали автомобіль Hundai Matrix 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова шасі НОМЕР_1 та зареєстрували його на відповідача, отримавши державний номерний знак НОМЕР_2 . На даний час їх спільне проживання припинилось, відповідач забрала автомобіль і не бажає надавати його позивачу в користування та повертати половину його вартості. З метою захисту своїх порушених прав позивач планує подати до Херсонського міського суду Херсонської області позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку вказаного автомобіля. Під час останнього спілкування з позивачем відповідач заявила, що має намір продати автомобіль для унеможливлення виконання в майбутньому можливого рішення суду щодо поділу майна. А тому існує реальна загроза того, що відповідач може відчужити автомобіль, що в подальшому може значно ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до копії Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13.12.2019 року, укладеного між суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу, що перебуває на обліку в ГСЦ МВС за реєстраційним номером 6418 від 14.06.2011 року, СП №2 ПП "АВТО-ЛІГА", який є комісіонером та діє у відповідності до п.8 постанови КМУ №1388 від 07.09.1988р та на підставі укладеного з власником транспортного засобу Договір комісії №2019/000321 від 13.12.2019 року (Продавець), та ОСОБА_2 (Покупець) продавець зобов`язується передати у власність покупцеві автомобіль Hundai Matrix, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 , передача здійснюється після повної оплати його вартості у розмірі 180 000,00грн (а.с.10).

Наявний витяг з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Hundai Matrix, сірого кольору, номер кузова шасі НОМЕР_1 за ОСОБА_2 (а.с.9).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наміру відповідача відчужити спірний автомобіль, а саме лише посилання в заяві на таку потенційну можливість не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Також суд виходить з того, що у випадку накладення арешту власник майна буде позбавлений права користуватись своєю власністю. Також суд виходив з того, що вимоги про накладення арешту на майно є неспівмірними з можливими позовними вимогами, а такий вид забезпечення позову, як заборона відповідачу здійснювати відчуження чи передачу прав на транспортний засіб, не заявлявся. Також суд виходив з того, що позивач не довів того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту транспортного засобу може утруднити виконання рішення суду про задоволення позову чи зробити неможливим його виконання.

Апеляційний суд в основному погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст.18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.150 зазначеного Кодексу позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1); забороною вчиняти певні дії (п.2).

За ч.3 ст.150 вказаного Кодексу заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.13 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви особи, яка бере участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи-підприємця; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням цих заходів (п.4.).

Як вже зазначалось, у цій справі адвокатом Радіновичем Володимиром Ігоровичем, діючим від імені ОСОБА_1 ,подано 28 травня 2020 рокузаяву про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку автомобіля.

При апеляційному розгляді справи за клопотанням адвоката Радіновича В.І., діючого від імені ОСОБА_1 ,до матеріалів справи долучено копію позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частку автомобіля та стягнення розміру 1/2 частини у грошовому еквіваленті.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наміру відповідача відчужити спірний автомобіль, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту транспортного засобу може утруднити виконання рішення суду чи зробити неможливим його виконання. Такі висновки суду першої інстанції матеріалами справи не спростовуються.

При апеляційному розгляді справи також було встановлено, про що зазначено ОСОБА_2 та її представником адвокатом Пастушенком Богданом Юрійовичем, що вказаний автомобіль ОСОБА_2 вже продано за договором купівлі-продажу від 18.06.2020 року і що новий його власник провів його відповідну державну реєстрацію.

За клопотанням адвоката ОСОБА_3 , діючого від імені ОСОБА_2 , до матеріалів справи було долучено копію письмового договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля від 18.06.2020 року, за яким останній було продано його власником ОСОБА_2 ОСОБА_4 .

Апеляційний суд враховує, що жодних обмежень на продаж вказаного автомобіля на час його відчуження ОСОБА_2 не було, остання не знала й не могла знати про надходження до суду вказаної заяви про забезпечення позову.

Таким чином, з огляду й на вказані обставини наразі відсутні підстави для накладення арешту на вказаний автомобіль, оскільки ОСОБА_2 вже не є його власником, а його новий власник не є учасником розгляду вказаної справи.

Апеляційний суд вважає, що у цій справі жодними належними доказами не доведено неможливості чи ускладнення виконання можливого рішення суду про стягнення розміру 1/2 частини у грошовому еквіваленті, як зазначено у позовній заяві ОСОБА_1 .

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову є правильним по суті, а тому інші його посилання (що вимоги про накладення арешту на майно є неспівмірними з можливими позовними вимогамиі що у випадку накладення арешту власник майна буде позбавлений права користуватись своєю власністю) не мають правового значення.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на наявність майнового спору та неприязних відносин між сторонами, а також на погрози відповідача продати автомобіль, оскільки за встановлених судом обставин вони не містять в собі підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Також підлягають відхиленню й посилання на те, що такий захід забезпечення позову як арешт є дієвим заходом, який вбереже майно до ухвалення судом відповідного рішення, унеможливить у майбутньому його невиконання і який лише обмежує право розпорядження автомобілем, не обмежуючи право користування. При цьому апеляційний суд виходить з того, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту транспортного засобу може утруднити виконання рішення суду про задоволення позову чи зробити неможливим його виконання.

Також слід залишити поза увагою й посилання на постанову Верховного суду від 05.12.2018 року у справі №474/475/18, оскільки не є тотожними обставини справи. У зазначеній скаржником справі предметом оскарження була ухвала суду першої інстанції, залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, про повернення заяви про забезпечення позову заявнику на підставі ч.9 ст.153 ЦПК України. У цій же справі скаржником оскаржується ухвала суду першої інстанції, якою заява про забезпечення позову розглянута по суті.

Оскільки ухвала суду про відмову в забезпеченні позову постановлена з дотриманням норм процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не вказують на такі її порушення, що вплинули на правильність вирішеного судом питання, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Радіновича Володимира Ігоровича, діючого від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29 травня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 01 жовтня 2020 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська