Справа №295/7124/20
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

29.09.2020 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Стрілецька О.В., розглянувши заяву представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» Пономарь С.Г. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.09.2020 року судді Богунського районного суду м. Житомира Стрілецькій О.В. була розподілена справа за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №6 від 30 липня 2018 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту у сумі 41059,50 грн, заборгованість за відсотками у сумі 5,75 грн; пеню, нараховану на суму простроченої заборгованості за кредитним договором у сумі 5793,90 грн; неустойку в сумі 3850,00 грн, а також судові витрати.

Разом з позовною заявою представник АТ «Таскомбанк» Пономарь С.Г. подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказав, що відповідач є недобросовісним боржником та ухиляється від виконання обов`язків за кредитним договором, а також має намір здійснити відчуження належного йому нерухомого майна з метою ухилення від виконання зобов`язань за договором.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року по справі №183/5864/17-ц.

Звертаючись до суду представникАТ «Таскомбанк» Пономарь С.Г. посилається на те, що ОСОБА_2 має намір здійснити відчуження належного йому нерухомого майна з метою ухилення від виконання зобов`язань перед позивачем.

Однак, до заяви про забезпечення позову заявником не долучено докази, які підтверджують, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на відчуження належного йому майна з метою ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором. Саме припущення заявника щодо можливості відчуження відповідачем нерухомого майна з метою ухилення від виконання судового рішення без надання відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, суд вважає, що захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник, не співмірний із заявленими позовними виогами, які стосуються стягнення заборгованості за кредитним договором, а предметом даного позову не є нерухоме майно, яке на праві власності належить відповідачу.

З врахуванням викладеного, оскільки заявником не доведено належними доказами, що ОСОБА_1 вживає заходи, направлені на відчуження належного йому майна з метою ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором, обраний заявником захід забезпечення позову є не співмірним із заявленими позовними вимогами, а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153, 258, 260, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В АЛ И В:

В задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» Пономарь С.Г. про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Стрілецька