ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 березня 2020 року

м. Харків

справа №644/12702/14-ц

провадження №22-ц/818/1649/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бровченка І.О., Хорошевського О.М.

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Ізмайлова І.К., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 26 грудня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2019 року позов задоволено. В рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на суму 235 216,04 грн., яка складається з неповернутої частини боргу в сумі 215 402 грн., трьох процентів річних в сумі 5 116,42 грн., неустойки в сумі 30 000 грн., судових витрат в сумі 2 697,62 грн. відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2014 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу на публічних торгах за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче, ніж визначено сторонами в п. 5 договору про задоволення вимог іпотекодержателя посвідченого 26 березня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. за реєстром № 714 за ціною не нижчою 330 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 121,8 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що оскаржуване рішення не містить необхідних даних щодо фактичного виселення відповідачів зі спірної квартири у випадку продажу її на публічних торгах. При цьому не підлягає сумніву, що при продажу квартири відповідачі мають бути виселені. Спірна квартира, яка є предметом іпотеки, не була придбана за рахунок коштів, наданих в позику. Тому апелянт вважає, що відповідачі не можуть бути виселені із спірної квартири без надання їм іншого житла відповідно до вимог ст. 109 ЖК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 березня 2010 року. Факт невиконання боргових зобов`язань ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за договором позики від 26 березня 2010 року встановлений судовими рішеннями. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, обрав судовий спосіб захисту порушених прав кредитора щодо виконання позичальником грошового зобов`язання, забезпеченого іпотекою. У зв`язку з цим наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_1 в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму 253216,04 грн., яка складається з неповернутої частини боргу в сумі 215402,00 грн., трьох процентів річних в сумі 5116,42 грн., неустойки в сумі 30000,00 грн., судових витрат в сумі 2697,62 грн. згідно рішень Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2014 року, шляхом продажу на публічних торгах за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною сторонами в п. 5 іпотечного договору ціною на рівні 330000,00 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 26 березня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого відповідачі взяли у борг валютні цінності на суму 27 200 доларів США, які зобов`язалися повернути у строк не пізніше 26 березня 2011 року у порядку, визначеному у пункті 1 указаного договору. (т. 1 а.с. 10)

На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 26 березня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя щодо квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 23-24).

20 вересня 2010 року ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_6 прийняв на виконанням обов`язку позичальників за договором позики від 26 березня 2010 року грошові кошти в сумі 638 402,24 грн. (т. 1 а.с 11)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2013 року позов ОСОБА_6 задоволено частково стягнено солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 215 402 грн. в рахунок погашення основного боргу, та 30 000 грн. в рахунок погашення неустойки, а також судові витрати в сумі 2454,02 грн. по 1227,01 грн. з кожного. (т.1 а.с. 12-14)

Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково та солідарно стягнено з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 3% річних в сумі 5116,42 грн. та з ОСОБА_7 судовий збір в сумі 243,60 грн. (т.1 а.с. 21-22)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року за ОСОБА_6 визнано право наступного, після ОСОБА_5 , іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 березня 2010 року. (т. 1 а.с. 25-27)

Вищезазначеними судовими рішеннями, які набрали чинності, встановлені обставини щодо невиконання боргових зобов`язань ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за договором позики від 26 березня 2010 року.

27 січня 2017 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 з одного боку, та ОСОБА_1 з іншого боку, укладено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я. М. за реєстровим № 35, за умовами якого ОСОБА_1 набув сукупність прав вимог, що належать первісним кредиторам і став кредитором за договором позики, укладеним ОСОБА_5 з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 від 26 березня 2010 року, та укладеним на його забезпечення договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 березня 2010 року. (т.2 а.с. 206-207)

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 набув права іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 березня 2010 року.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 , як правонаступник ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , посилався на те, що у зв`язку з невиконанням відповідачами зобов`язання за договором позики від 26 березня 2010 року, наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_1 в рахунок задоволення своїх вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму 253216,04 грн., яка складається з неповернутої частини боргу в сумі 215402,00 грн., трьох процентів річних в сумі 5116,42 грн., неустойки в сумі 30000,00 грн., судових витрат в сумі 2697,62 грн. згідно рішень Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2014 року, шляхом продажу на публічних торгах за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною сторонами в п. 5 іпотечного договору ціною на рівні 330000,00 грн. При цьому позивач вважає, що укладений між сторонами договір про задоволення вимог іпотекодержателя визначає лише один можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, що не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені Законом України «Про іпотеку» способи звернення стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Належних доказів виконання боржниками зобов`язань за договором позики матеріали справи не містять.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин першої та другої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Матеріали справи свідчать про те, що у пункті 2 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 березня 2010 року сторони встановили позасудовий спосіб захисту прав іпотекодержателя, а саме при невиконанні боржниками зобов`язань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, за яким право власності на двокімнатну квартиру переходить до іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, обрав судовий спосіб захисту порушених прав кредитора щодо виконання позичальником грошового зобов`язання, забезпеченого іпотекою, та просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його на публічних торгах.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 квітня 2018 року у справі за вищевказаним позовом (а.с.122-127 т.3).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначала лише про те, що оскаржуване рішення не містить необхідних даних для фактичного виселення відповідачів зі спірної квартири у випадку продажу її на публічних торгах. Апелянт вважає, що відповідачі не можуть бути виселені із спірної квартири без надання їм іншого житла відповідно до вимог ст. 109 ЖК України.

Частиною другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

З матеріалів справи убачається, що позивачем не було заявлено вимог щодо виселення відповідачів із спірної квартири.

Натомість лише за заявою іпотекодержателя суд одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки може ухвалити рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом.

Такі вимоги позивачем не заявлялись і судом першої інстанції не розглядалися.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський

Повне судове рішення виготовлено 17.03.2020 року.