КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/1781/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Київ

Справа № 361/7949/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2016 року, ухвалене у складі судді Сердинського В.С.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним,

встановив:

У листопаді 2015 року позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської областіз позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами, посилаючись на те, що 17 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 002-2008-024, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 137 896 швейцарських франків, строком до 10 січня 2028 року зі сплатою 9,95% річних за користування кредитом. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

10 квітня 2009 року, 10 липня 2009 року, 31 липня 2009 року, 10 грудня 2009 року, 28 грудня 2009 року, 11 травня 2011 року, 29 листопада 2011 року, 11 грудня 2012 року, 11 листопада 2013 року, 25 червня 2014 року було укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору, якими змінювався розмір плати за користування кредитом, здійснювалась реструктуризація заборгованості, та визначено новий графік погашення заборгованості.

Також 17 січня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 002-2008-026, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала у ПАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 60 000 швейцарських франків, строком користування до 10 січня 2028 року зі сплатою 11,45% річних. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби.

10 липня 2009 року, 31 липня 2009 року, 10 грудня 2009 року, 28 грудня 2009 року, 10 травня 2011 року, 11 травня 2011 року, 10 листопада 2011 року, 30 листопада 2011 року, 11 грудня 2012 року, 11 листопада 2013 року, 25 червня 2014 року було укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору, якими змінювався розмір плати за користування кредитом, за домовленістю сторін здійснювалась реструктуризація заборгованості, а також визначено новий графік погашення заборгованості.

Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме в порядку, передбаченому кредитними договорами, видав ОСОБА_2 кредитні кошти, шляхом банківського переказу коштів на її рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується випискою по рахунку відповідача ОСОБА_2 . Однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

09 травня 2015 року відповідачу ОСОБА_2 були направлені вимоги про погашення суми заборгованості, однак вона не вчинила жодних дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість.

Станом на 12 жовтня 2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором № 002-2008-024 від 17 січня 2008 року складає 147 775,55 швейцарських франків, з яких: заборгованість по кредиту - 130 242,70 швейцарських франків; відсотки - 17 495,08 швейцарських франків; підвищені відсотки - 37,77 швейцарських франків.

Заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року складає 64 167,61 швейцарських франків, з яких: заборгованість по кредиту - 56 670,51 швейцарських франків; відсотки - 7482,07 швейцарських франків; підвищені відсотки - 15,03 швейцарських франків.

Загальний розмір заборгованості складає 211 943,16 швейцарських франків.

Для забезпечення виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 за кредитними договорами, 25 червня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договори поруки б/н окремо до кожного з кредитних договорів.

Згідно з п. 1.1. договорів поруки, ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитними договорами, згідно з п. 2.2. договорів поруки, позивач направив 09 травня 2015 року листи-вимоги до поручителя відповідача ОСОБА_1 , але порушуючи п. 2.3. договорів поруки, поручитель не виконала умов договорів, суму заборгованості не повернула.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути солідарно із відповідачів суму заборгованості за кредитними договорами в розмірі 211 943,16 швейцарських франків та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитними договорами № 002-2008-024 та № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року в розмірі 211 943,16 швейцарських франків та витрати по сплаті судового збору в розмірі 73 902 грн. 60 коп.

В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості у повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

Вказує, що суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності, без належного повідомлення про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, оскільки розписка про належне повідомлення її про розгляд справи та отримання матеріалів позовної заяви в матеріалах справи відсутня.

Зазначає, що суд першої інстанції не досліджував зміст кредитних договорів тадодаткових угод до них, зміст договорів поруки, а також зміст вимог, які надіслані позивачем відповідачам. Зокрема, позовна вимога про стягнення боргу з неї, як поручителя, не могла бути задоволена судом, а з ОСОБА_2 могло бути стягнуто лише поточну заборгованість за кредитним договором, яка існувала у неї перед банком на день подачі позову.

Так, суд не врахував, що між банком та ОСОБА_2 25.06.2014 року було укладено додаткові угоди, відповідно до яких сторони погодили, що відповідно до чинного законодавства України, у випадку настання будь-якої із нижче вказаних обставин вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором з дня одержанняпозичальником повідомлення /вимоги кредитора.

Однак, ОСОБА_2 не отримала повідомлення /вимогу, надіслану банком 09.05.2015 року, тому новийстрок/термін виконання основного зобов`язання для неї не настав. Таким чином, суд необґрунтовано та безпідставно стягнув з ОСОБА_2 всю суму заборгованості за двома кредитними договорами, яку вона мала право оплачувати до 10.01.2028 року, як це визначено п. 1.2 кредитних договорів. Отже, суд не мав жодних правових підстав стягувати з неї всю суму заборгованості, оскільки новий скорочений строк виконання основного зобов`язання за кредитом - повернення усіх наданих за договором кредиту грошових сум на день звернення до суду із позовом ще не настав, тому ОСОБА_2 не порушила свої зобов`язання по сплаті передбачених кредитними договорами платежів за період з 13.11.2015 року по 10.01.2028 рік. Відтак і поручитель також не зобов`язана сплачувати заборгованість за цей період, як солідарний боржник.

Звертає увагу на те, що у повідомленні-вимозі від 06.05.2015 року, яке було надіслано 09.05.2015 року, але нею не отримано, банк зазначив, що вона повинна сплатити заборгованість по кредитних договорах негайно з моменту отримання цієї вимоги. Крім того, вказано, що у випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесятий день з моменту отримання цієї вимоги. Оскільки вказаної вимоги банку вона не отримувала, тому на день подачі позову строк виконання зобов`язання за договором поруки для неї ще не настав.

У поясненнях на апеляційну скаргу представник АТ «Універсал Банк» вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 5.2.5 кредитних договорів, сторони погодили, що відповідно до вимог законодавства України ( зокрема ст. 525 та 611 ЦК України) у випадку настання будь-якої події із нижче вказаних обставин та направлення банком позичальнику відповідного повідомлення/вимоги вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором з дня направлення банком відповідного повідомлення/вимоги.

Відповідно до п.8.1 кредитних договорів, сторони погодили, що будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках кредитних договорів, повинні бути здійснені у письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін. 09 травня 2015 року позивач направив обом відповідачам вимоги дострокового погашення кредиту, проте на момент подання позовної заяви їх виконано не було.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати.

Представник позивача ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши думку учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2015 року позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в судове засідання на 18 грудня 2015 року.

Згідно з повідомленням Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в місті Києві на запит суду, станом на 27 листопада 2015 року місце проживання відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 .

16.11.2015 року відповідачу ОСОБА_1 судом направлено копію позовної заяви з доданими документами, копію ухвали про відкриття провадження та повістку про виклик в судове засідання на адресу: АДРЕСА_2 .

Однак, направлена відповідачу ОСОБА_1 вказана поштова кореспонденція повернулась без вручення, за закінченням терміну зберігання 28.12.2015 року ( а.с. 81, т. 2).

Крім того, повторно направлена відповідачу ОСОБА_1 копія позовної заяви з додатками та повісткою про виклик в судове засідання на 12 лютого 2016 року - повернулись без вручення 08 лютого 2016 року, за закінченням строку зберігання в поштовому відділенні.

Також втретє направлена судом на адресу ОСОБА_1 копія позовної заяви з доданими копіями документів та викликом в судове засідання на 29 лютого 2016 року повернулись до суду без вручення за закінченням встановленого строку зберігання 15 березня 2016 року ( а.с. 92, т. 2)

01 квітня 2016 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_5 про визнання кредитних договорів недійсними, а також заява відповідача ОСОБА_6 про застосування позовної давності ( а.с. 94-104, т. 2).

Копії вказаних заяв 20 квітня 2016 року були надіслані судом відповідачу ОСОБА_1 з повісткою про виклик в судове засідання на 20 травня 2016 року, проте повернулись до суду без вручення, за закінченням строку зберігання 05 травня 2016 року. ( а.с. 109, т. 2).

14 червня 2016 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області було задоволено письмове клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення по справі судової економічної експертизи.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2016 року провадження у справі було відновлено, оскільки справа повернулась до суду з експертної установи, без проведення експертизи у зв`язку з непроведенням попередньої оплати ( а.с. 197, т.3) Справу призначено до розгляду в судове засідання на 19 грудня 2016 року.

Направлена ОСОБА_1 копія ухвали від 31 жовтня 2016 року про призначення справи до розгляду в судове засідання на 19 грудня 2016 року також була повернута до суду без вручення 22 листопада 2016 року. ( а.с 203, т. 3).

Отже, в матеріалах справи відсутні відомості про отримання відповідачем ОСОБА_1 копії позовної заяви, а також повідомлення про розгляд справи, що підтверджують належне повідомлення про розгляд справи на 19 грудня 2016 року.

19 грудня 2016 року Броварським міськрайонним судом Київської областіухвалено рішення за відсутності учасників справи.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невручення їй копії позовної заяви, неналежне її повідомлення про час і місце розгляду справи.

За змістом положень частин 1, 4, 5, ст. 74 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи до 15 грудня 2017 року) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі у судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Відповідно до положень ч.1, 2, 3, 9 ст. 76 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи до 15 грудня 2017 року) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, підтвердженням належного повідомлення особи, яка бере участь у справі, є її розписка про отримання судової повістки.

Частиною 9 ст. 74 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи до 15 грудня 2017 року) передбачено, якщо відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляд справи.

Отже, повернення судового повідомлення з відміткою поштового відділення «повернуто за закінченням терміну зберігання» не є належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

З матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції, незважаючи на відсутність відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце судового розгляду, розглянув справу та ухвалив судове рішення.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі відповідача ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, 17 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 002-2008-024, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 137 896 швейцарських франків, строком до 10 січня 2028 року зі сплатою 9,95% річних за користування кредитом. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с.7-17).

10 квітня 2009 року, 10 липня 2009 року, 31 липня 2009 року, 10 грудня 2009 року, 28 грудня 2009 року, 11 травня 2011 року, 29 листопада 2011 року, 11 грудня 2012 року, 11 листопада 2013 року, 25 червня 2014 року було укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору, якими змінювався розмір плати за користування кредитом: з 10 квітня 2009 року по 09 липня 2009 року встановлювалася ставка за користування кредитом на рівні 5,91% річних, з 10 липня 2009 року по 09 грудня 2009 року - 5,08% річних; з 10 грудня 2009 року по 09 січня 2011 року - 3,6% річних; з 10 січня 2011 року по 10 травня 2011 року - 13,34% річних; з 11 травня 2011 року по 09 листопада 2011 року - 3,55% річних; з 10 листопада 2011 року по 28 листопада 2011 року - 14,08% річних, з 29 листопада 2011 року по 09 листопада 2012 року - 3,5% річних, з 10 листопада 2012 року по 10 грудня 2012 року - 10,96% річних, з 11 грудня 2012 року по 10 листопада 2013 року - 6,0 % річних, з 11 листопада 2013 року по 24 червня 2014 року - 7,0 % річних, з 25 червня 2014 року по 09 червня 2015 року - 3,0 % річних, а починаючи з 10 червня 2015 року - 12,39% річних (том 1 , а.с.18-133).

17 січня 2008 року між позивачем ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 002-2008-026, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 60 000 швейцарських франків, строком користування до 10 січня 2028 року зі сплатою 11,45% річних. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби (том 1, а.с.134-144).

10 липня 2009 року, 31 липня 2009 року, 10 грудня 2009 року, 28 грудня 2009 року, 10 травня 2011 року, 11 травня 2011 року, 10 листопада 2011 року, 30 листопада 2011 року, 11 грудня 2012 року, 11 листопада 2013 року, 25 червня 2014 року було укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору, якими змінювався розмір плати за користування кредитом: з 10 липня 2009 року по 09 грудня 2009 року встановлювалася ставка за користування кредитом на рівні 5,26% річних, з 10 грудня 2009 року по 09 січня 2011 року - 3,97% річних; з 10 січня 2011 року по 09 травня 2011 року - 16,27% річних; з 10 травня 2011 року по 09 листопада 2011 року - 4,94% річних; з 10 листопада 2011 року по 09 листопада 2012 року - 3,90% річних; з 10 листопада 2012 року по 10 грудня 2012 року - 13,46% річних, з 11 грудня 2012 року по 10 листопада 2013 року - 6,00%, з 11 листопада 2013 року по 24 червня 2014 року - 7,00% річних, з 25 червня 2014 року по 09 червня 2015 року - 3,00% річних, а починаючи з 10 червня 2015 року -15,30% річних (том 1, а.с.145-250, том 2, а.с.1-18).

Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, видав відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти, шляхом банківського переказу коштів на її рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується випискою по рахунку відповідача ОСОБА_2 (том 2, а.с.35)

Для забезпечення виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 за кредитними договорами, 17 січня 2008 року, а також 25 червня 2014 року між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договори поруки б/н окремо до кожного з кредитних договорів (том 2 а.с.19-34).

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

09 травня 2015 року відповідачу ОСОБА_2 були направлені вимоги про погашення суми заборгованості, однак відповідач заборгованість не сплатила.

Згідно з розрахунком банку станом на 12 жовтня 2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором № 002-2008-024 від 17 січня 2008 року складає 147775,55 швейцарських франків, з яких: заборгованість по кредиту - 130 242,70 швейцарських франків; відсотки - 17 495,08 швейцарських франків; підвищені відсотки - 37,77 швейцарських франків.

Заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року складає 64 167,61 швейцарських франків, з яких: заборгованість по кредиту - 56 670,51 швейцарських франків; відсотки - 7482,07 швейцарських франків; підвищені відсотки - 15,03 швейцарських франків. Загальний розмір заборгованості складає 211 943,16 швейцарських франків (том 2, а.с. 36-41).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитних договорів № 002-2008-024 та № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року, укладених між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_2 , не виконано, тому суд дійшов висновку про стягнення солідарно із відповідачів заборгованості за кредитом в розмірі 211943,16 швейцарських франків, з яких: заборгованість по кредиту - 186 913,21 швейцарських франків, відсотки - 24 977,15 швейцарських франків; підвищені відсотки - 52,80 швейцарських франків. Крім того, суд вважав, що строк звернення до суду з даним позовом позивачем ПАТ «Універсал Банк» пропущено не було, оскільки позивач звернувся до відповідачів з позовом 13 листопада 2015 року.

Крім того, судом було встановлено, що між сторонами було погоджено всі істотні умови надання кредиту, що підтверджується підписами сторін в кредитних договорах та договорах поруки, тому підстав для визнання кредитних договорів № 002-2008-024 та № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року відповідно до чинного законодавства суд не вбачав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач ПАТ «Універсал Банк» діяв в межах та на підставі чинного законодавства, а тому позовні вимоги пред`явлені до позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом апеляційної інстанції доказів, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» по суті є правильним, проте зроблений з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

У відповідності ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з умов кредитного договору № 002-2008-024, сума наданого кредиту - 137 896 швейцарських франки, розмір щомісячного платежу встановлений у графіку погашення кредиту, що викладений у додатку № 2 до договору, складає суму 1323,62 швейцарських франки, яка включає в себе суму кредиту та нараховані проценти за користування кредитом, та підлягає сплаті щомісячно до 10 числа кожного місяця, кінцевий термін погашення кредиту - 10 січня 2028 року.

Відповідно до кредитного договору № 002-2008-026, сума наданого кредиту - 60 000 швейцарських франки, розмір щомісячного платежу встановлений у графіку погашення кредиту складає суму 636,39 швейцарських франки, що включає в себе суму кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом та підлягає сплаті щомісячно, до10 числа кожного місяця, кінцевий термін погашення кредиту - до 10 січня 2028 року.

З матеріалів справи вбачається, що в порушення умов укладених кредитних договорів ОСОБА_2 не у повному обсязі виконувала взяті на себе зобов`язання, допускала прострочення та сплату не у повному обсязі щомісячних платежів, а тому починаючи з лютого 2009 року існувала прострочена заборгованість.

З метою належного виконання зобов`язань за кредитними договорами між сторонами було укладено вищевказані додаткові угоди, які передбачали зміну процентних ставок, реструктуризацію простроченої заборгованості, внесення змін до графіку платежів, що полягали у зміні розміру щомісячного платежу, а також інші умови, з метою сприяння позичальнику виконати умови основних кредитних договорів та сплатити заборгованість.

Додатковою угодою від 25 червня 2014 року до кредитного договору № 002-2008-024 від 17.01.2008 року договір було викладено сторонами в новій редакції, при цьому зафіксовано прострочену суму основного боргу станом на день укладення додаткової угоди, а саме: прострочена сума кредиту - 2255,89 швейцарських франків; загальна сума всіх прострочених процентів за користування кредитом - 10667,02 швейцарських франків ( а.с. 119-133, т. 1)

Додатковою угодою від 25 червня 2014 року до кредитного договору № 002-2008-026 від 17.01.2008 року зазначений договір було викладено сторонами в новій редакції, при цьому зафіксовано прострочену суму основного боргу станом на день укладення додаткової угоди, а саме: прострочена сума кредиту - 717,84 швейцарських франків; загальна сума всіх прострочених процентів за користування кредитом - 4091,76 швейцарських франків ( а.с. 4-18, т. 2).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитних договорах, правильність якого спростована відповідачами не була, оскільки не надано доказів щодо невірного відображення у розрахунку сплачених позичальником сум на погашення кредиту, при цьому зміст розрахунку відповідає наявним у матеріалах справи випискам з рахунків позичальника ОСОБА_2 , останні платежі по погашенню заборгованості за кредитним договором № 002-2008-024 відповідач ОСОБА_2 здійснила 09 січня 2015 року, за кредитним договором № 002-2008-026 - 30 січня 2015 року.

Станом на 12 жовтня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 по кредитних договорах становила: за договором № 002-2008-024 прострочена заборгованість по кредиту - 3553,24 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту - 126 689,46 швейцарських франки; прострочена заборгованість по процентах - 17 495,08 швейцарських франків, підвищені відсотки - 37,77 швейцарських франки ;

за договором № 002-2008-026 прострочена заборгованість по кредиту - 1162,32 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту - 55 508,19 швейцарських франків; прострочена заборгованість по процентах - 7482,07 швейцарських франків; підвищені відсотки - 15,03 швейцарських франки.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитними договорами.

Колегія суддів вважає, що строк звернення до суду з даним позовом позивачем ПАТ «Універсал Банк» пропущено не було, а тому заява ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності не заслуговує на увагу колегії суддів.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Враховуючи те, що позивач звернувся до відповідачів з позовом 13 листопада 2015 року про стягнення як простроченої заборгованості, так і дострокове повернення кредиту, а кредитними договорами № 002-2008-024 та № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року визначено кінцевий термін повернення кредиту 10 січня 2028 року, та згідно з розрахунком заборгованості за кредитними договорами № 002-2008-024 та № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року, останній платіж по погашенню заборгованості за кредитом відповідач ОСОБА_2 здійснила 09 січня 2015 року та 30 січня 2015 року відповідно (том №2 а.с.36-41), позивачем ПАТ «Універсал Банк» не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Що стосується простроченої заборгованості по щомісячних платежах, яка виникла за період з лютого 2009 року по червень 2014 року, то додатковими угодами від 25 червня 2014 року до кредитних договорів, було зафіксовано розмір вищевказаної заборгованості, як за сумою кредиту, так і за процентами за користування кредитом, і вказану прострочену заборгованість позичальник зобов`язалась сплатити. Відповідно до п.4 додаткових угод щомісячні платежі з простроченої заборгованості позичальник зобов`язується сплачувати у термін та в порядку, що передбачені договором для сплати строкових щомісячних платежів, при цьому у розмірі та у періоди, що визначені пунктом 4 додаткової угоди ( а.с. 132, т. 2; а.с. 17, т. 2).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, з укладенням додаткових угод від 25 червня 2014 року, у яких позичальник ОСОБА_2 визнала розмір простроченої заборгованості та зобов`язалась її сплатити, перебіг позовної давності щодо усіх щомісячних платежів, строк сплати яких настав до 25 червня 2014 року, перервався та почався заново. Отже, звертаючись до суду 13 листопада 2015 року з даним позовом, позивач строку позовної давності не пропустив.

Оскаржуючи рішення суду, ОСОБА_1 посилається на те, що позивач ОСОБА_2 не отрималаповідомлення/вимогу, надіслану банком 09.05.2015 року, тому новий строк/термін виконання основного зобов`язання для неї не настав, а тому не має підстав стягувати достроково всю суму заборгованості за кредитними договорами.

Проте такі доводи колегія суддів відхиляє враховуючи наступне.

Пунктом 5.2.4 кредитних договорів у редакції додаткових угод б/н від 25 червня 2014 року, якими внесено останні зміни до кредитного договору № 002-2008-024 від 17 січня 2008 року та до кредитного договору № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року визначено, що сторони погодили, що відповідно до чинного законодавства України (зокрема, статей 525 та 611 Цивільного кодексу України), у випадку настання будь-якої із нижчевказаних обставин вважається, що настав новий термін/строк виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором з дня одержання позичальником повідомлення/вимоги кредитора (щодо встановлення нового терміну/строку виконання основного зобов`язання позичальника). Позичальник зобов`язаний виконати вимогу кредитора протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з дня одержання повідомлення/вимоги кредитора про виконання у новий термін/строк основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором.

Повідомлення/вимогу, про яке/яку йде мова у цьому пункті договору, кредитор направляє позичальнику поштою за адресою позичальника, що вказана у цьому договорі, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив кредитору при зміні адреси. В разі порушення позичальником нового терміну/строку виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором, вважається, що такий позичальник користується кредитними коштами понад терміни/строк кредитування, встановлені цим договором, при цьому, починаючи з першого дня, що слідує за датою такого нового терміну/строку виконання основного зобов`язання, сума кредиту, процентів та інших грошових зобов`язань (за їх наявності) вважаються простроченою сумою основного боргу.

Обставинами, настання яких (або будь-якої з них) є істотним порушенням умов договору та/або є підставою для встановлення нового терміну/строку виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) позичальника за цим договором, сторони вважають, зокрема, прострочення сплати чергового щомісячного платежу та/або інших грошових зобов`язань позичальника за договором (зокрема, але не виключно, щодо оплати кредиту (його частини) та/або процентів за користування кредитом тощо).

Пунктом 7 додаткової угоди від 25 червня 2014 року визначено, що у випадку невиконання або прострочення виконання грошових зобов`язань позичальника, передбачених договором та/або будь-якими іншими угодами, що укладені або будуть укладені в майбутньому між кредитором та позичальником, кредитор має право змінити термін повернення кредиту в повному обсязі та інших грошових зобов`язань в сторону зменшення згідно з умовами вищевказаного кредитного договору, про що повідомляє позичальника письмово, вказуючи такий новий термін виконання грошових зобов`язань.

Відповідно до п.8.1 кредитного договору в редакції додаткових угод від 25 червня 2014 року, будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках цього договору, повинні бути здійснені у письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін, окрім випадків, що передбачені окремими положеннями цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з простроченням сплати заборгованості за кредитними договорами від 17.01.2008 року, ПАТ «Універсал Банк» рекомендованими листами 09 травня 2015 року було надіслано вимоги про дострокове погашення кредиту позичальнику ОСОБА_7 та поручителю ОСОБА_1 , що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень (том 2, а.с. 51-59).

За змістом повідомлення-вимоги від 06.05.2015 року, надісланих відповідачам 09.05.2015 року, вбачається, що банк вимагав від позичальника та поручителя усунення порушення основного зобов`язання/договору поруки та виконання зобов`язання позичальника, а саме з моменту отримання цієї вимоги негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитними договорами, проценти, нараховані за користування кредитними коштами та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Отже, ПАТ «Універсал Банк» вжив всіх заходів для належного повідомлення позичальника ОСОБА_7 та поручителя ОСОБА_1 про порушення умов кредитних договорів та настання нового терміну/строку виконання основного зобов`язання (всіх грошових зобов`язань) та виконав умови п. 5.2.4 укладених кредитних договорів, що підтверджується матеріалами справи, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє.

Крім того, приймаючи участь у розгляді справи в суді першої інстанції та подаючи письмові заперечення проти позову, позичальник ОСОБА_2 жодних зауважень щодо отримання чи неотримання нею вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту не висловлювала, заявляючи лише про невірність обрахованих сум заборгованості та застосування позовної давності до щомісячних платежів, прострочених понад три роки. ( а.с. 97-99, т. 2)

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитними договорами у зв`язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК є наслідком невиконання або неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Також колегією суддів встановлено, що 17 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_8 були укладені договори поруки № 002-2008-024-Р/1 та № 002-2008-026-Р/1, відповідно до яких поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені, та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

В подальшому, при укладенні позичальником додаткових угод до кредитних договорів, відповідні угоди були також укладені між банком та поручителем ОСОБА_8 : 13 квітня 2009 року, 31 липня 2009 року, 28 грудня 2009 року, 11 травня 2011 року, 29 листопада 2011 року, а також договори поруки - 30 листопада 2011 року, 11 грудня 2012 року, 11 листопада 2013 року та 25 червня 2014 року.

За змістом п. 1.1 договорів поруки б/н від 25 червня 2014 року, укладеними між ПАТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 , поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_2 усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитних договорів № 002-2008-024 від 17 січня 2008 року, № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року та додаткових угод від 25 червня 2014 року до них, укладених між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до п. 1.2 цих договорів поруки, поручитель засвідчує, що йому добре відомо усі умови вищезазначеного основного договору і він погоджується з ними.

Пунктом 2.1 договорів поруки від 25 червня 2014 року визначено, що випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем з дати відправлення кредитором йому такої вимоги та/або з дати її вручення поручителю.

Також зазначеними договорами поруки від 25 червня 2014 року було визначено і розмір простроченої заборгованості за обома кредитними договорами, що підлягає сплаті.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за основним договором ПАТ «Універсал банк» 09.05.2015 року надіслав вимогу про дострокове повернення кредитних коштів поручителю ОСОБА_1 , що узгоджується з п. 2.1 договору поруки та не суперечить іншим його умовам, та умовам кредитних договорів від 17.01.2018 року в редакції додаткових угод, а тому доводи ОСОБА_1 в цій частині колегія суддів відхиляє.

Таким чином, уклавши договори поруки від 17 січня 2008 року, додаткові угоди до них та договір поруки від 25 червня 2014 року, ОСОБА_1 прийняла на себе обов`язок відповідати перед кредитором за належне виконання боржником своїх договірних зобов`язань та сплатити заборгованість за кредитним договором з урахуванням укладених додаткових угод до нього у зв`язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо неотримання вимоги про повернення кредиту є безпідставними, оскільки саме по собі неотримання такої вимоги не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами внаслідок неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до п. 4 договорів поруки від 25 червня 2014 року, порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя

З урахуванням вищевикладеного та ч.4 ст. 559 ЦК України, п.4 договору поруки, позивачем не пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами до поручителя ОСОБА_1 .

Отже, апеляційній суд дійшов висновку, що позивач ПАТ «Універсал Банк» діяв в межах та на підставі чинного законодавства, позовні вимоги, пред`явлені до позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах закону та умовах укладених договорів, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про необхідність відмовити у задоволенні позову у повному обсязі - є безпідставними.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази, надані учасниками справи в їх у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 211 943,16 швейцарських франків, з яких: заборгованість за кредитним договором № 002-2008-024 від 17 січня 2008 року складає 147 775,55 швейцарських франків, з яких: заборгованість по кредиту - 130242,70 швейцарських франків; відсотках - 17 495,08 швейцарських франків; підвищених відсотках - 37,77 швейцарських франків; заборгованість за кредитним договором № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року складає 64 167,61 швейцарських франків, з яких: заборгованість по кредиту - 56 670,51 швейцарських франків; відсотках - 7 482,07 швейцарських франків; підвищених відсотках - 15,03 швейцарських франків.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Також оскаржуваним рішенням суду було відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання кредитних договорів № 002-2008-024 та № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року, укладених між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Жодних доводів щодо законності, обґрунтованості ухваленого рішення у частині відмови у зустрічному позові позичальника ОСОБА_2 , а також вимог щодо вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 - апеляційна скарга поручителя ОСОБА_8 не містить, а тому суд апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряє.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2016 року - скасувати в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та прийняти постанову:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитними договорами № 002-2008-024 та № 002-2008-026 від 17 січня 2008 року в загальному розмірі 211 943,16 швейцарських франків.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі по 36 951 грн. 30 коп. з кожної.

В частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 - рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2016 року - залишити без змін.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», ідентифікаційний код юридичної особи - 21133352, місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.