РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.,

при секретарі Куценко Н.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Мірошниченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (61002, м.Харків. вул.Чернишевська, 55) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів виховання та участі в розвитку малолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

06.09.2019 року до суду звернувся з позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів виховання та участі в розвитку малолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 01 лютого 2014 року між ним та відповідачем було укладено шлюб та рішенням Київського районного суду міста Харкова від 15.11.2018 року шлюб розірвано. Від шлюбу вони мають спільну дитину, ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони не ведуть спільного подружнього життя з червня 2017 року і на сьогоднішній день, син проживає окремо від позивача разом із матір`ю. Однак, відповідач чинить йому постійні перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 . Домовленості щодо участі у вихованні та спілкуванні з сином досягти не можуть, між ними регулярно виникають сварки і непорозуміння, відповідач виїхала з зареєстрованого місця проживання разом із сином та не повідомляє про їхнє місцезнаходження, на систематичні дзвінки не відповідає. Відповідач ОСОБА_2 створює перепони в можливості побачитися з дитиною, позбавляючи його таким чином права на участь в житті сина, сприяти духовному розвитку і вихованню. За зазначених обставин, він звернувся до суду та бажаючи виконувати свої батьківські обов`язки, бажає безперешкодно спілкуватися з дитиною, систематично бачити сина, мати можливість спільного відпочинку та брати участь у його вихованні.

Просить у позові усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, ОСОБА_3 , встановивши спосіб участі батька, ОСОБА_1 , шляхом надання побачень без участі матері: у кожну середу та четвер з 18.00 до 21.00, суботу з 11.00 до 21.00 в осінньо - зимовий та весняно-літній період без обмеження місця перебування та без обмеження місця прогулянок; в день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року з 11.00 до 14.00 без обмеження місця перебування та без обмеження місця прогулянок; в день народження батька ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року з 11.00 до 21.00 без обмеження місця перебування та без обмеження місця прогулянок; для відвідування бабусі в день її народження ІНФОРМАЦІЯ_5 кожного року за адресою місця проживання бабусі; у весняно-літній та зимово-осінній період кожного року на строк 20 календарних днів сукупно з правом виїзду за межі країни у супроводі батька на оздоровлення, відпочинок та екскурсії; у період хвороби безперешкодне відвідування дитини за місцем її фактичного місцезнаходження або проживання. Просить також зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди і надати право безперешкодно спілкуватись із дитиною засобами телефонного зв*язку, а також, через мережу Інтєрнет за допомогою відеозв`язку.

Згідно ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 13.09.2019 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків позову.

24.09.2019 року подано уточнену позову заяву на виконання вимог суду.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 26.09.2019 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 та призначено підготовче судове засідання.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд для розгляду справи по суті позовних вимог.

05.02.2020 року до суду подані пояснення Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в яких вони просять розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування, надали до суду акт обстеження умов проживання від 02.12.2019 року та висновок від 17.01.2020 року про доцільність встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , 2014 р.н., визначивши час: щосереди та щочетверга з 18-00 год. до 20-00 год., щосуботи з 14-00 год. до 18-00 год., ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року з 11-00 год. до 13-00 год., усі зустрічі батька відбуваються у присутності матері дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що він згоден з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо побачень за участі матері дитини, однак вказував, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином і не дає телефон дитині, коли він дзвонить.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів позивача заперечувала, вказуючи, що мати дитини не забороняє батьку спілкуватись з дитиною, але не заперечує проти способу участі, який визначений органом опіки та піклування. Просить врахувати, що у середу та четвер можуть бути зміни у розкладі дитини.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 лютого 2014 року та 15 листопада 2018 року .

Від шлюбу вони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини № НОМЕР_1 , де позивач вказаний батьком дитини, а відповідач - матір*ю.

Крім того, судом встановлено, що дитина - малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мешкає разом з відповідачкою, що позивачем не спростовується. Батько дитини мешкає окремо.

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно якого Департамент,як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановити наступний порядок участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , визначивши час: щосереди та щочетверга з 18-00 год. до 20-00 год., щосуботи з 14-00 год. до 18-00 год., ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року з 11-00 год. до 13-00 год., усі зустрічі батька відбуваються у присутності матері дитини.

Згідно ч.ч.5,6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов*язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Також відповідно до ст. ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

При розгляді справи суд також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.

При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»).

В судовому засіданні встановлено, що спілкування позивача з дитиною не буде перешкоджати її нормальному розвитку. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

З поведінки сторін під час судового розгляду та пояснень позивача по справі, вбачається, що між батьками хлопчика склалися неприязнені відносини, які впливають на дитину.

Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, але виникли суперечності щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що позов в частині участі у спілкуванні з дитиною слід задовольнити частково, погодившись з висновком органу опіки та піклування щодо способу участі батька у вихованні сина.

Таким чином, суд зазначає про встановлення способу участі батька, ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом визначення часу зустрічей батька з дитиною: щосереди та щочетверга з 18-00 год. до 20-00 год., щосуботи з 14-00 год. до 18-00 год., ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року з 11-00 год. до 13-00 год., у присутності матері дитини - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

При вирішенні даного питання судом враховано малолітній вік дитини та неможливість спілкування у відсутності матері. За цих підстав не підлягають задоволенню і вимоги щодо виїзду за межі країни у супроводі батька.

Також, враховані дані надані органом опіки та піклування, ті обставини, що батьки були присутні під час засідання Департаменту служб у справах дітей при вирішенні даного питання та надали свої пояснення.

Крім того, суд зазначає, що доказів на підтвердження неможливості спілкування батька з сином у середу та четвер у визначений час суду під час судового розгляду надано не було. А питання щодо зміни способу участі або зміни дат участі може бути вирішено додатково за наявності для цього обґрунтованих підстав.

З приводу спілкувань у дні народження бабусі три дні поспіль суд також вважає необґрунтованим та зазначає, що до суду не були і надані відомості про факт дня народження бабусі у визначені позивачем дні, а у день народження батька без обмежень місць перебування та прогулянок до 21-00 год., суд вважає безпідставним, враховуючи вік дитини та необґрунтованість даних вимог, за висновками органу опіки та піклування.

Щодо вимог позивача не чинити перешкоди та надання права безперешкодно спілкуватись із дитиною засобами телефонного зв*язку, а також, через мережу Інтєрнет за допомогою відеозв`язку, суд відмовляє, оскільки за поясненнями сторін у малолітньої дитини ОСОБА_3 відсутній особистий мобільний телефон, а можливість спілкування мережею Інтєрнет дитиною, 2014 року народження не передбачено органом опіки та піклування та суд вважає недоцільним, враховуючи вік дитини.

За таких обставин та враховуючи вищенаведене, суд задовольняє позовні вимоги в частині встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні сина шляхом визначення часу зустрічей батька з дитиною: щосереди та щочетверга з 18-00 год. до 20-00 год., щосуботи з 14-00 год. до 18-00 год., ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року з 11-00 год. до 13-00 год., у присутності матері дитини, визначаючи, що це відповідає, перш за все інтересам дитини та визначено у висновку органу опіки та піклування, а в задоволенні інших позовних вимог - суд відмовляє за недоведеністю та безпідставністю.

Керуючись ст. ст.3, 5, 76 - 81, 83, 141, 258-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів виховання та участі в розвитку малолітньої дитини - задовольнити частково.

Встановити спосіб участі батька, ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом визначення часу зустрічей батька з дитиною: щосереди та щочетверга з 18-00 год. до 20-00 год., щосуботи з 14-00 год. до 18-00 год., ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року з 11-00 год. до 13-00 год., у присутності матері дитини - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: