АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року

м. Чернівці

справа №727/4414/16-ц

провадження 822/752/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Конецька Д.Г.

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

відповідач та позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_2

апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2020 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Смотрицький В.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №Е/V062254 від 14 серпня 2006 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 45000 доларів США на термін до 12 серпня 2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16% річних на рік.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14 серпня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого у випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь відсотки за користування кредитом станом на 21 квітня 2020 року в розмірі 61357,91 доларів США та вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою задоволено. Визнано поруку за договором поруки від 14 серпня 2006 року № E/V 062254 укладену між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 припиненою.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги за первинним позовом не підлягають задоволенню, оскільки у банку відсутнє право нараховувати проценти після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Щодо задоволення зустрічних вимог суд першої інстанції керувався нормою ч.4 ст. 559 ЦК України вказавши, що апелянт пропустив строк пред`явлення вимоги до поручителя.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні суми заборгованості із ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову до ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що банк втратив право нараховувати відсотки на залишок непогашеної суми тіла кредиту після звернення до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Посилається на неналежне дослідження судом умов кредитного договору, зокрема, суд не з`ясував, чи погодили сторони розмір відсотків за правомірне та неправомірне користування кредитом, тобто відсотків, які нараховуються до та після прострочення виконання зобов`язання у відповідності до ч. 2 ст. 625 та ч.1. ст.1048 ЦК України.

Зазначає, що кредитний договір містить дві відсоткові ставки, які застосовуються до поточних та прострочених зобов`язань і за своїм змістом є аналогічними тим, які були предметом дослідження та зазначені у висновку Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №912/1120/16.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу до суду не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 14 серпня 2006 року укладено кредитний договір №Е/V062254 (а.с.17-19), згідно з яким відповідачка отримала кредит в розмірі 45000 доларів США зі сплатою 16% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту 60 місяців до 12 серпня 2011 року включно.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 14 серпня 2006 року укладено договір іпотеки, за його умовами в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1 .

Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 14 серпня 2006 року укладено договір поруки (а.с.20). За його умовами у випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Претензійний лист з вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі (а.с.82) банк надіслав відповідачам у серпні 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2009 року (а.с.73-44) задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - звернуто стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором від 14 серпня 2006 року в рахунок погашення заборгованості в розмірі 49530,47 доларів США, на квартиру АДРЕСА_1 . Реалізацію предмету іпотеки зобов`язано провести шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмету іпотеки 394246 гривень.

Крім цього, заочним рішенням до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2012 року задоволено позов банку та стягнуто заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2006 року з ОСОБА_1 . Вказане заочне рішення скасовано та справу передано для розгляду до Шевченківського районного суду м. Чернівці. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 жовтня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.151-153).

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 28 березня 2018 року (а.с.154-155) скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 жовтня 2017 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8963,54 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 42447,42 доларів США, а всього на загальну суму 51410,96 доларів США та пеню в розмірі 211705,45 гривень.

З уточненої позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути на його користь суму відсотків в розмірі 61357,91 долар США, яка утворилася за період з 22 серпня 2012 року по 21 квітня 2020 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду про відмову в позові про стягнення заборгованості по відсотках з підстав, які зазначені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статтях 1048 та 1050 ЦК України зазначено, що позикодавець має право нараховувати на суму позики проценти, а у випадку обов`язку повертати позику частинами та за умови прострочення сплати чергової частини кредитор має право вимагати повернення всієї позиченої суми та нарахованих на цей час процентів. Аналізуючи зазначені статті слід дійти висновку, що у випадку закінчення строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів передбачених кредитним договором, а його права підлягають захисту відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України, а саме, кредитор отримує право нараховувати 3 % річних від простроченої суми кредиту та інфляційні втрати.

Пунктом 1.3., 3.3. кредитного договору встановлено строк повернення кредиту 60 місяців - до 12 серпня 2011 року включно, повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється щомісячно в порядку і терміни згідно графіку погашення (Додаток №1).

Відтак, у межах строку кредитування до 12 серпня 2011 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 20 числа кожного місяця. Починаючи з 13 серпня 2011 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно із пунктом 2.3. кредитного договору при настанні подій, передбачених у п. 2.3.1 цього договору, зокрема порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, банк на свій розсуд має право стягнути кредит до настання строків, визначених п. 1.3 цього договору.

При цьому, згідно із пунктом 3.2. кредитного договору при порушенні позичальником строків повернення кредиту сторони погодили сплату збільшеної процентної ставки у розмірі 32 % річних, тобто в подвійному розмірі від ставки, що зазначена в п.1.3. кредитного договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у серпні 2008 року до відповідачів із письмовою вимогою про дострокове погашення кредиту (т.1 а.с.82-83) та до Індустріального суду м. Дніпропетровськ у серпні 2012 року із позовом про примусове солідарне стягнення заборгованості.

Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.221-222), апелянт нараховував відсотки за користування кредитом після звернення з позовом про стягнення суми заборгованості до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, тобто після 22 серпня 2012 року.

Такими діями, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. До такого висновку прийшов Апеляційний суд Чернівецької області в постанові від 28 березня 2018 року (а.с.154-155), якою скасував рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 жовтня 2017 року та стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №Е/V062254 від 14 серпня 2006 року за тілом кредиту в розмірі 8963,54 доларів США, за відсотками - 42447,42 доларів США та пеню в розмірі 211705,45 гривень.

Уперше Велика Палата прийшла до такого висновку у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. У подальшому зазначений висновок був підтриманий Великою Палатою у своїх постановах від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з`ясував, чи погодили сторони розмір відсотків за правомірне та неправомірне користування кредитом, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовної вимоги про стягнення відсотків в порядку ст. 625 ЦК України позивач не заявляв.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

В частині задоволення зустрічного позову про припинення поруки рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2020 року залишити без змін.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 25 вересня 2020 року.

Головуючий М.І.Кулянда

Судді: І.Н.Лисак

Н.Ю. Половінкіна