Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бедьо В.І.

за участю секретаря судових засідань - Єфремової М.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали позовної заяви адвоката Мельник Миколи Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із зазначеною позовною заявою мотивуючи її наступним.

02 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав у позику грошові кошти в сумі 76 000 гривень на строк до 01.07.2018 року , що підтверджується розпискою, складеною 02.05.2018 року.

Позивач вказує на те, що станом на день подання цієї позовної заяви відповідачем в строк, визначений в Договорі позики, повернуто тільки 29 000 грн.

Відтак станом на день подання позову у відповідача наявні боргові зобов`язання з договором позики у розмірі 47 000 грн.

Позивач вказує на те, що п. 6 Договору позики сторони узгодили, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплатити пеню у розмірі 0, 5% від суми позики, вказаної в п. 1 даного договору, за кожний день прострочення.

Відтак враховуючи, що станом на 05.12.2019 рік кількість днів прострочення складає 521 день і тому розрахунок 0,5 % пені в день від суми 47 000 грн. позивачем складено наступним чином: 47 000 х 0,5 /100% х 521 = 122 435, 00 грн.

Також позивачем розраховано інфляційні втрати за формулою: сума боргу індекс інфляції / 100% - сума боргу = збитки від інфляції, де: сума боргу 47 000 грн. сукупний індекс інфляції за період 06.2018 року 11.2019 -109.23 тобто 47 000 х 109.23 /100% - 47 000 = 4338.10 грн.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 02.05.2018 року в сумі 173 773, 10 грн. яка складається з 47 000 грн. основної заборгованості за договором позики, 122 435, 00 грн. пені та 4 338, 10 грн. інфляційних втрат та сплачений позивачем судовий збір.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.02.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Суд констатує, що відповідачу ОСОБА_2 було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні в загальному порядку від жодної із сторони не надходило, суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України проводиться за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, судом встановлені наступні обставини.

Позивач вказує на те, що 02 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав у позику грошові кошти в сумі 76 000 гривень на строк до 01.07.2018 року.

Вказану обставину позивач підтверджує доданими до справи договором позики від 02.05.2018 року та розпискою ОСОБА_2 від 02.05.2018 року про факт отримання грошових коштів у розмірі 76000 грн. ( а. с. 4).

Позивач вказує на те, що на станом на дату звернення з позовом відповідач свої зобов`язання не виконав у повному обсязі, повернувши часткового позику, а саме у розмірі 29000 грн. та не повернула суму позики у розмірі 47000 у передбачений сторонами строк.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав.

Положенням ст. 16 ЦК регламентовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своєю правовою природою розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги.

Розписка про отримання у борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вже попередньо встановлено судом, між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, при цьому суд враховує встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, тому суд приходить до переконання, що в даному випадку суд має право на стягнення відповідача на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором, тобто 47 000 гривень.

Вивчивши вимогу позову щодо стягнення пені у розмірі 122 435, 00 грн. за період з 02.07.2018 року по 05.12.2019 рік, суд приходить до наступного.

За період з 02.07.2018 року по 05.12.2019 рік кількість днів прострочення складає 521 день і тому розрахунок 0,5 % пені в день від суми 47 000 грн. позивачем складено наступним чином: 47 000 х 0,5 /100% х 521 = 122 435, 00 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно вимог ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 6 договору позики від 02.05.2018 року, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплатити пеню у розмірі 0, 5% від суми позики, вказаної в п. 1 даного договору, за кожний день прострочення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Крім того, суд вважає, що позивачем доведено та обґрунтовано, неналежне виконання зобов`язання за договором відповідачем, та правомірне застосування в зв`язку з цим пені за неналежне виконання обов`язків за договором.

Поряд з цим, при вирішенні питання стягнення розміру пені суд враховує положення ч.3 ст. 551 ЦК України. Згідно з вимогами зазначеної норми, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом указаної норми, суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов`язання, тобто зменшити розмір штрафних санкцій через не співмірність із розміром основного зобов`язання. При цьому зменшення розміру неустойки (пені) - це право суду.

З розрахунку заборгованості в частині, який суд визнає обґрунтованим, встановлено, що сума заборгованості за договором позики становить 47 000 грн., в той час пеню за невиконання умов договору нараховано у сумі 122 435, 00 грн. Тобто така пеня перевищує основну суму боргу більше ніж 2, 5 разів, тому, керуючись засадами розумності та справедливості, суд вважає доцільним застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір пені до 47 000 грн., тобто, до суми основного боргу.

Окрім того з прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач ставить вимогу про стягнення інфляційних збитків у розмірі 4 338, 10 грн.

Позивачем розраховано інфляційні втрати за формулою: сума боргу індекс інфляції / 100% - сума боргу = збитки від інфляції, де: сума боргу 47 000 грн. сукупний індекс інфляції за період 06.2018 року 11.2019 -109.23 тобто 47 000 х 109.23 /100% - 47 000 = 4338.10 грн.

Перевіривши вказаний позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що такий є вірним і тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Таким чином, узагальнюючи все вищевикладене, суд приходить до переконання, що загальний розмір заборгованості, що виник у відповідача у зв`язку з отриманням позики та користування нею та неналежним виконанням договірних зобов`язань, виходячи з поданих доказів, розрахованих на підставі умов договору позики та доведений в судовому засіданні, становитиме 98 338, 10 грн. та складається з: 47 000 грн. - основна заборгованість за договором позики; 47 000 грн. пеня та 4338.10 грн. - збитки від інфляції.

За таких обставин суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики на користь позивача в розмірі 98 338, 10 грн.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи присуджені до стягнення суми боргу за договором позики, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 982,96 грн., виходячи із задоволення заявленої в позові суми на 56.59% (тобто 1737*56.59% =982,96).

Керуючись ст. ст.251, 257, 261, 267, 530, 599, 612, 625, 631 ЦК ст. ст. 13 , 76 , 89 , 141 , 280 , 282, 284, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити - частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02.05.2018 року в сумі 98 338, 10 грн., з яких: 47 000 грн. - основна заборгованість за договором позики; 47 000 грн. пеня, 4338.10 грн. - збитки від інфляції та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 982,96 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.І. Бедьо