ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6595/20 Справа № 199/7469/19 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 02.09.2002 по теперішній час позивач зареєстрований та проживає в будинку АДРЕСА_1 . Зазначений індивідуальний житловий будинок в 1956 році було збудовано дідом позивача - ОСОБА_4 , та батьком позивача - ОСОБА_5 , на земельній ділянці, наданій ОСОБА_4 районним комунальним відділом виконкому Приміської Ради депутатів робочих 12.01.1952 року. Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 264/1 від 27.06.1997 року було оформлено право власності на жилий будинок за померлими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Право власності на побудований дідом та батьком будинок у подальшому зареєстровано не було: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві приватної власності належало по 1/2 частині будинку АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача - ОСОБА_4 , після його смерті його син батько позивача, успадкував 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки на момент смерті ОСОБА_4 батько позивача проживав разом з ним та був єдиним спадкоємцем відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_5 , та після його смерті позивач продовжував користуватися будинком АДРЕСА_1 , вважаючи себе єдиним власником майна за дідом та батьком, у зв`язку з чим право власності має бути визнано за позивачем в судовому порядку, оскільки відповідачі таке право позивача не визнають. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, та визнати за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 1-5).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2020 року у задоволенні позову - відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави (а.с. 124-127).

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість висновків суду 1 інстанції, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити (а.с. 137-142).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтованою, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог (а.с. 160-161).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтованою, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог (а.с. 162-163).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів реєстрації права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Зокрема суд зазначив, що спадкодавець ОСОБА_5 не набув права власності на спірний житловий будинок, а тому спадкоємці також не набувають права власності на нього у порядку спадкування.

Із вказаними висновками колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач є сином ОСОБА_5 , який в свою чергу був сином ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, про що було видане відповідне свідоцтво про смерть (а.с. 19).

Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 був його син ОСОБА_5 (батько позивача), втім, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер, про що було видане відповідне свідоцтво про смерть (а.с. 18).

Згідно рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області № 264/1 від 27.06.1997 за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було оформлено право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 (а.с.9), тобто вже після смерті діда та батька позивача.

Судом 1 інстанції також встановлено, що право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано не було.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є його діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (третя особа-3), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (позивач) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (третя особа-2), які у встановлені законом строки (в інтересах яких діяла мати ОСОБА_6 ) прийняли спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори та 18.04.1997 отримали свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (автомашину, акції, автопричіп) (спадкова справа № НОМЕР_1 до майна померлого ОСОБА_5 (автомашину, акції, автопричіп).

Зазначені вище обставини встановлені в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року по цивільній справі № 199/6188/18, (2/199/1542/19) за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, де треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. від 14.04.2018 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після гр. ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 41).

Згідно з постановою державного нотаріуса на момент смерті спадкодавця, право власності на зазначене спадкове майно за померлим ОСОБА_5 не зареєстровано.

ОСОБА_4 (діду позивача) на підставі договору на право постройки будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 12.01.1952 було надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 6-8).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті шляхом подання відповідної заяви до державного нотаріуса ніхто не звертався, хоча його син ОСОБА_5 (батько позивача) був спадкоємцем за законом.

Інших спадкоємців ОСОБА_4 за час судового розгляду встановлено не було.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, таке є законним та обґрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР).

За ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР).

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так вирішуючи спір, суд 1 інстанції вірно виходив з того, що позивачем не доведено факт фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном ОСОБА_5 (батьком позивача) протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після ОСОБА_4 (діда позивача).

Реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадило бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих (Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року).

За пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (втратила чинність 13.12.95). Інструкція передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції), тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Проте, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів прийняття будинку в експлуатацію та реєстрації права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Враховуючи вище зазначене, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку що оскільки спірний будинок не було прийнято в експлуатацію та не було проведено реєстрацію права власності на нього за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , то спадкодавець ОСОБА_5 не набув права власності на спірний житловий будинок, він не увійшов у спадкову масу, а тому спадкоємці також не набувають права власності на нього у порядку спадкування.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду, які є повністю обгрунтованими, зробленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

До того ж, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у встановлені законом строки (в інтересах яких діяла мати ОСОБА_6 ) прийняли спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, від якої у встановлені законом строки не відмовлялися, а тому позивач не є єдиним спадкоємцем після смерті батька.

Щодо посилань позивача та відповідачів про визнання за позивачем права власності на домоволодіння та визнання відповідачами позовних вимог колегія суддів зазначає, що такі посилання не дають підстав для визнання права власності тільки за позивачем, оскільки законодавством визначений певний порядок прийняття спадщини та відмови від неї.

Більш того, в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року по цивільній справі № 199/6188/18, (2/199/1542/19) встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є його діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , які у встановлені законом строки (в інтересах яких діяла мати ОСОБА_6 ) прийняли спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори та 18.04.1997 отримали свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (автомашину, акції, автопричіп) (спадкова справа № НОМЕР_1 до майна померлого ОСОБА_5 (автомашину, акції, автопричіп).

Враховуючи викладене, при наявності інших спадкоємців визнання права власності на домоволодіння лише за позивачам суперечить нормам законодавства.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги слід покласти на особу, яка її подавала, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: