Справа № 686/5574/20
Провадження № 2/686/2652/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.

при секретарі Антосєві В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на будинок, -

встановив:

27 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Гвардійської сільської ради Хмельницького району про визнання права власності на будинок.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після її смерті ОСОБА_1 звернулась в Хмельницьку районну державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Проте, листом від 23.11.2019 року №3095/02-14 повідомлено, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкова справа № 592-2013), свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав матері померлої - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , видати немає можливості, тому що у неї відсутній правовстановлюючий документ на вищезгадане майно.

У зв`язку з наведеним, позивач просить суд визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, зазначеного у технічному паспорті літерою «А» загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., сараю «Б», сараю «В», погреба «Д», як спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 28 лютого 2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала.

Представник відповідача Гвардійської сільської ради подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, щодо вирішення спору поклалась на розсуду суду, проте просила суд у разі задоволення позову не стягувати з відповідача судові витрати по справі.

Дослідивши наданні докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 . Після її смерті ОСОБА_1 звернулась в Хмельницьку районну державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Проте, листом від 23.11.2019 року № 3095/02-14 повідомлено, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкова справа № 592-2013), свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав матері померлої - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , видати немає можливості, тому що у неї відсутній правовстановлюючий документ на вищезгадане майно.

Також встановлено, що ім`я ОСОБА_3 від народження було записане в документах як « ОСОБА_4 », що підтверджується записом в погосподарській книзі (копія запису та виписка з погосподарської книги №515 від 07.02.2020 року в матеріалах справи). Документи про народження та одруження ОСОБА_3 не збереглися, що підверджується листом Хмельницького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 555/15.20.4-36 від 30.03.2019 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_3 народилась ОСОБА_2 , у посвідці про народження ім`я матері вказане ОСОБА_4 (копія в матеріалах справи). ОСОБА_3 офіційно не змінювала імені з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , що підверджується листом ХРВ ХХ-2ІС №555/15.20.4-36 від 30.03.2019 року.

В сертифікаті на право на земельну частку (пай) від 22.06.1998 року спочатку було вказано ім`я ОСОБА_3 як « ОСОБА_4 » (як в погосподарській книзі), а потім виправлено на ОСОБА_5 (як було зазначено у паспорті).

ІНФОРМАЦІЯ_4 бабуся позивачки - ОСОБА_3 померла. Після чого мати позивачки ОСОБА_2 вступила в користування майном, яке залишилося після смерті її матері ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Чабанівської сільської ради № 204 від 28.09.2000 року, однак не оформила спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

За заповітом, посвідченим 19.04.2004 секретарем виконкому Чабанівської сільської ради, ОСОБА_2 заповідала позивачці все своє майно (копія заповіту в матеріалах справи).

У зв`язку з тим, що в одних документах ім`я бабусі позивачки було записане ОСОБА_4 , а в інших - ОСОБА_5 , вона звернулась з заявою до Хмельницького міськрайонного суду, рішенням якого від 18.06.2019 року (справа №686/10244/19) встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Хоминці Хмельницького району Хмельницької області, була матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Хмельницький Хмельницької області (рішення набрало законної сили 19.07.2019 року).

Згідно ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових праву нотаріальному порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними негосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних).

Відповідно до виписки з погосподарської книги, виданої виконкомом Гвардійської сільської ради № 515 від 07.02.2020 померла ОСОБА_6 була зареєстрована в АДРЕСА_2 . Особовий рахунок № НОМЕР_2 в погосподарській книзі № 6 за 1996-2000 роки відкритий на ОСОБА_7 . Рік побудови належного їй житлового будинку орієнтовною площею 48,0 кв.м. - 1967 року. Земельна ділянка в користуванні 0,46 га.

Запис про право власності на дане нерухоме майно був внесений у погосподарську книгу. Згідно Інструкції з ведення погосподарського обліку роком побудови житлового будинку вважався рік введення в експлуатацію - 1967. На той час виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

ОСОБА_2 прийняла спадщину і вступила у володіння спадковим майном після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 своєї матері ОСОБА_3 , однак не оформила спадкових прав та не зареєструвала за собою право власності на вказане нерухоме майно.

У 2007 році АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з погосподарської книги № 316 від 23.01.2020 року.

З повідомлення Хмельницького бюро технічної інвентаризації № 720786 від 24.01.2020 року вбачається, що право власності на вказане нерухоме майно не зареєстровано.

Таким чином, відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно перешкоджає позивачу в оформленні спадщини.

Відповідно до ст. 16 ЦК У країни, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права є визнання права.

Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливав із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом мас право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач не наполягала на стягнені з відповідача судових витрат по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 328, 331, 1217, 1218, 1222, 1261 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 161, 170, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , інд.код НОМЕР_3 , право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, зазначеного у технічному паспорті літерою «А» загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., сараю «Б», сараю «В», погреба «Д», як спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 березня 2020 року.

Суддя О.М. Палінчак