КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6905/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу заставного майна та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Сплат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсними договорів факторингу,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року АТ «Укрсиббанк» звернулося до суду першої інстанції із вказаним позовом, посилаючись на те, що 05 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 97836 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 05 лютого 2015 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем було надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 02 лютого 2008 року. Заставна вартість предмету застави складає 97 826 грн.

Відповідно до умов кредитного договору Банк надав відповідачу грошові кошти в національній валюті в сумі 97 836 грн., а позичальник зобов`язався повернути кошти в повному обсязі не пізніше 05 лютого 2015 року згідно з графіком погашення кредиту та за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи від дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 05 лютого 2008 року. Крім того, первісним кредитором здійснено заміну заставодержателя з АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК Довіра та гарантія» на підставі чого позивач набув права заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що є забезпеченням виконання зобов`язань, а саме автомобіля «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить відповідачу. Про зміну кредитора відповідач був повідомлений, про що свідчить список згрупованих відправлень.

Проте, всупереч умов кредитного договору відповідач своєчасно не здійснив платежі для погашення суми заборгованості по кредиту, має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 188 671, 72 грн., що складається з суми простроченого основного боргу за кредитом - 67 572, 85 грн., суми прострочених процентів - 26 781, 84 грн., суми нарахованих процентів - 1 141, 23 грн., суми збитку від інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України - 84 565, 47 грн., у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний також сплатити суму боргу із урахуванням 3% річних - 8 610,33 грн.

На підставі викладеного в позові, позивач просив суд першої інстанції в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 05 лютого 2008 року звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 02.02.2008 року, шляхом продажу заставного майна позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям з обліку транспортного засобу автомобіль марки «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, а також надати позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; зобов`язати відповідача передати позивачу вказаний вище транспортний засіб з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та вирішити питання про розподіл судових витрат.

У січні 2018 року, ОСОБА_1 було подано зустрічний позов, посилаючись на те, що 20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №17 (а.с. 12-13 том 1), відповідно до якого ТОВ «ФК Довіра та Гарантія», отримало права нового кредитора до ОСОБА_1 за Договором про падання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 05 лютого 2008 року.

Крім того, первісним кредитором здійснено заміну заставодержателя з АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК Довіра та гарантія» та на підставі чого останній набув права заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що є забезпеченням виконання зобов`язань, а саме автомобіля «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, що належить ОСОБА_1

30 листопада 2016 року між ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» укладено договір про відступлення права вимоги №279/ФК-16 (а.с. 89-91 том 1). Таким чином, ТОВ ФК «Актив+», стало новим кредитором у фінансових правовідносинах з В.Ю. Списовським.

Відповідач вважає, що умови оспорюваних договорів факторингу мають ознаки договору факторингу передбачені законодавством, однак не відповідають за суб`єктним складом вимогам законодавства.

Відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесені сукупність таких зіграній з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів) як: фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Пунктом 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг №231 від 03 квітня 2009 року, визначено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів,): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб`єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Тобто на момент укладення між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Довіра та гарантія» Договору факторингу №17, яким було відступлене право вимоги до ОСОБА_1 , встановлені у п. 1 Положення про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг №231 від 03 квітня 2009 року, в частині набуття фактором відступленого права грошової вимоги за договорами факторингу до боржників-фізичних осіб не передбачалося.

Крім того, відповідно до підпункту «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг визначено, що «договір факторингу» означає договір, укладений між однією стороною (постачальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого, зокрема, постачальником відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Для особистого, сімейного або домашнього використання товари можуть придбавати лише фізичні особи.

За таких обставин договір факторингу від 20 квітня 2015 року, що був укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», в частині відступлення прав вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №00 від 05 лютого 2008 року, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 , не відповідає вимогам законодавства, оскільки боржником за угодою про відступлення права грошової вимоги є фізична особа, що є порушенням законодавства та свідчить про недійсність такого договору.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). Зважаючи на вказане, у зв`язку із недійсністю правочину - Договору факторингу №17 від 20 квітня 2015 року, право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» від ПАТ «Укрсиббанк» щодо боргу та застави ОСОБА_1 не перейшло.

Через недійсність договору, за відсутності права вимоги до ОСОБА_1 у ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», договір факторингу, що був укладений між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» до ТОВ «ФК «Актив+» також підлягає визнанню недійсним в частині відступлення прав вимоги за Договором споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 05 лютого 2008 року, що був укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк».

Так, перехід прав вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», а потім до ТОВ «ФК «Актив+» за договором про відступлення права вимоги, що суперечить вимогам закону, впливає на права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки до ТОВ «ФК Довіра та гарантія» та ТОВ «Актив+», які не є банківськими установами із відповідним статусом, правомочностями, обмеженнями, повноваженнями, тощо та із яким ОСОБА_1 не перебував у договірних чи будь-яких інших стосунках і такого наміру не мав, переходить право вимоги до ОСОБА_1 і, крім того, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», а потім ТОВ «ФК «Актив+» отримали право вимоги до ОСОБА_3 , яке за законом їм передане бути не може та, відповідно, без законних підстав можуть набувати грошові кошти ОСОБА_1 за таким договором.

На підставі викладеного в позові та з урахуванням уточнень до позову, ОСОБА_1 просив суд першої інстанції: 1) визнати недійсним договір факторингу №17 від 20 квітня 2015 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в частині відступлення прав вимоги за договором споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 05 лютого 200:8 року, що був укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк»; 2) визнати недійсним договір факторингу №279/ФК-16 від 30 листопада 2016 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Актив+» в частині відступлення прав вимоги за договором споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 05 лютого 2008 року, що був укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк»; 3) визнати недійсним договір факторингу №1810/ФК-2 від 28 жовтня 2018 року між ТОВ «ФК «Актив+» та ТОВ «Глобал Спліт» в частині відступлення прав вимоги за договором споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №№0 від 05 лютого 2008 року, що був укладений між ОСОБА_1 та та АКІБ «Укрсиббанк».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року первісний позов задоволено, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

В рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 05 лютого 2008 року звернуто стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 02 лютого 2008 року, шляхом продажу заставного майна Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям з обліку транспортного засобу автомобіля марки «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, а також надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Зобов`язано ОСОБА_1 передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» транспортний засіб «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 02 лютого 2008 року з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» витрати по сплаті судового збору в розмірі 4208, 08 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що право власності на право вимоги та право вимагати у боржників борг у ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», наступає після настання обох обставин одночасно: підписання Акту приймання-передачі права вимоги; виконання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» обов`язку передбаченого п.3.1.1, а саме, сплати першого платежу у день підписання договору факторингу у сумі, що розраховується за вказаною у п.3.1.1 формулою.

Акт приймання передачі права вимоги був підписаний між ПАТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 20 квітня 2015 року, де вказано, що права вимоги передаються за кредитами згідно реєстру боржників.

У матеріалах справи міститься витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №17 від 20 квітня 2015 року. Із вказаного витягу не вбачається, що Реєстр боржників до Договору факторингу №17 від 20 квітня 2015 року підписаний обома сторонами договору. Отже, витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №17 від 20 квітня 2015 року не є доказом переходу права вимоги до ОСОБА_1 від ПАТ «Укрсиббанк» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Більше того, у графі Витягу «номер договору застави» вказано №111602. У графі «дата договору застави» вказано дату 05 лютого 2008 року. Однак, ОСОБА_1 не є стороною у цьому договорі. Отже, у матеріалах справи відсутні докази переходу права вимоги до ОСОБА_1 від ПАТ «Укрсиббанк» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

У подальшому, ТОВ «Довіра та Гарантія», начебто, передало право вимоги до ОСОБА_1 ТОВ «ФК «Актив+» згідно договору факторингу №279/ФК-16 від 30 листопада 2016 року. Відповідно до п.2.2. вказаного договору право вимоги, що передаються визначені у Реєстрі Боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день підписання договору. У п.4.1. цього договору визначено, що право власності на права вимоги, які відступаються за цим договором, вважається таким, що перейшло від клієнта фактору в день підписання акту приймання передачі права вимоги за умови сплати клієнтом суми фінансування, в розмірі вказаному в реєстрі Боржників до цього Договору.

У матеріалах справи міститься витяг із реєстру боржників права вимоги щодо яких передаються за договором факторингу між ТОВ «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Актив+», однак він не підписаний сторонами та не може свідчити про те, що право вимоги до ОСОБА_1 було предметом договору факторингу між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Актив+».

18 жовтня 2018 року був укладений договір факторингу 1810/ФК-2 між ТОВ «ФК «Актив+» та ТОВ «Глобал Спліт» (а.с. 154-162 том 2). Також ТОВ «Глобал Спліт» надало витяг із реєстру боржників, який не підписаний сторонами, на ньому міститься лише підпис (не вказано якої особи) та відтиск печатки ТОВ «Глобал Спліт», місця для підпису генеральних директорів ТОВ «Глобал Спліт» та ТОВ «ФК «Актив+» залишилися не заповненими.

Відповідно до п.2.2. Договору факторингу №І810/ФК-2 між ТОВ «ФК «Актив+» та ТОВ «Глобал Спліт» права вимоги, які клієнт відступає фактору визначені у Реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день підписання цього договору.

Отже, витяг із Реєстру боржників без підписів сторін, який був наданий ТОВ «Глобал Спліт» не є підтвердженням переходу від ТОВ «ФК «Актив+» до ТОВ «Глобал Спліт» права вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 05 лютого 2008 року, що був укладений між АКІБ «Укрсиббан» та ОСОБА_1 .

Вказане свідчить про те, що вимоги до ОСОБА_1 за факторинговими договорами, копії яких містяться у цій справі, не передавалися.

Отже, суд першої інстанції, в порушення ст. ст. 80, 81 ЦПК України безпідставно вважав доведеною ту обставину, що ТОВ «Глобал Спліт» підтвердив право вимоги до ОСОБА_1 належними і допустимими доказами, що, в свою чергу, призвело до невірного висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом у цій справі.

Окрім того, скаржник зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту є позасудовим способом захисту, який не може бути реалізований через суд, оскільки відповідно до пункту 8.5. Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного від 05 лютого 2008 року №0 між Відповідачем та ПАТ «Укрсиббанк» при зверненні стягнення в позасудовому порядку, банк має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: 1) передача предмету застави у власність банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання в порядку, встановленому ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; 2) продаж банком предмету застави - транспортного засобу шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, в порядку, встановленому ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Отже, спосіб звернення стягнення на заставне майно «шляхом продажу заставного майна Позивачем з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем» сторони Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного від 05 лютого 2008 року № 0 визначили як позасудовий.

Однак, суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог за первісним позовом не врахував наведених положень кредитного договору, не надав їм належну правову оцінку, не застосував до правовідносин, що склалися, положень ч.1 ст. 590 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та безпідставно вважав, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню саме в судовому порядку.

Також позивачем не доведено суму боргу, яка підлягає сплаті. Так, в матеріалах справи, зокрема, у Витягу із Реєстру боржників до Договору факторингу №17 від 20 квітня 2015 року у графі «загальна сума заборгованості, в валюті кредиту» вказано суму 95495,92 грн. У графі «сума простроченого основного боргу за кредитом» вказано суму 67572,85 грн. При цьому позивач не надає розрахунок, на підставі якого така сума боргу була визначена.

ПАТ «Укрсиббанк» надав розрахунок заборгованості, однак цей розрахунок не містить реквізитів документу, не містить дати його складання, підпису особи, яка його склала, нумерації сторінок та ін. Такий розрахунок не може бути доказом, оскільки не є документом (письмовим доказом) у розумінні ст.95 ЦПК України.

В той же час у матеріалах справи містяться копії квитанцій про сплату ОСОБА_1 боргу за Договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №0. Всього ОСОБА_1 надано докази про сплату 84 948 грн. 89 коп.

Однак, ПАТ «Укрсиббанк» передав право вимоги до ОСОБА_1 у розмірі, що явно перевищує суму кредиту, що мала би залишиться після сплати останнім 84 948 грн. 89 коп.

Всі інші доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин, на які посилався ОСОБА_1 , звертаючись до суду із зустрічними позовними вимогами.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задовольнити в повному обсязі зустрічні позовні вимоги.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого судом апеляційної інстанції на адресу апеляційного суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу від ТОВ «Глобал Спліт» та АТ «Укрсиббанк».

ТОВ «Глобал Спліт» в поданому відзиві зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, оскільки Процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором.

Також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 особисто отримано Гарантійного листа від 31 січня 2017 року від ТОВ «ФК «Актив+», згідно якого йому запропоновано врегулювати погашення кредитної заборгованості щомісячно протягом з 30 січня 2017 по серпень 2018 років.

Також ТОВ «Глобал Спліт» не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що останнє не підтвердило своє право вимоги до ОСОБА_1 належним та допустимими доказами, оскільки додатки №1 до договорів факторингу №17 та №279/ФК-16, є фактично витягами з переліку боржників та справжність цих витягів підтверджена представником позивача в суді першої інстанції з наданням для вивчення оригіналів договорів Факторингу й додатків до них у відповідності з вимогами статей ЦПК України, а тому такі витяги не потребують підписів.

Що стосується твердження апелянта про позасудовий порядок врегулювання спору, то згідно зі ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Таким чином позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, зокрема, такий як передача предмета застави боржником кредитору, якщо він не виконаний боржником, підлягає виконанню на підставі рішення суду або нотаріального напису нотаріуса.

На підставі викладеного у відзиві, ТОВ «Глобал Спліт» просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

АТ «Укрсиббанк» в поданому відзиві також погоджується з рішенням суду та вважає його таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, з урахуванням такого.

Заява апелянта про відсутність підписів сторін договору у наданому відповідачами Витязі з Реєстру боржників, що є Додатком до договору факторингу спростовується тим, що відповідно до визначення, яке міститься у Національному стандарті України «Діловодство й архівна справа» витяг з документу - це засвідчена копія частини тексту службового документа.

До матеріалів судової справи відповідач долучив засвідчений підписом витяг з Реєстру боржників. Крім того, відповідач надавав у судовому засіданні на вимогу суду оригінал договору факторингу з додатками. Представник апелянта відмовився знайомитись з оригіналами.

Заява апелянта про посилання у графі витягу з Реєстру боржників на номер договору застави - 111602, за яким ОСОБА_1 не є стороною спростовується тим, що у графі 2 «номер кредитного договору» додатку «Реєстр боржників» міститься посилання на номер договору - 0.

Між банком та апелянтом був укладений саме цей договір - договір про надання кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 05 лютого 2008 року.

Далі в Реєстрі міститься прізвище, ім`я, по-батькові боржника, ІНН, суми за кредитом.

Номер 111602 - це номер договору, що присвоєний картці договору в програмному забезпеченні SАР, вказаний для зручності користування контрагентом.

Твердження апелянта стосовно того, що договір факторингу суперечить розпорядженню Держфінпослуг №231 від 03 квітня 2009 року, оскільки ним не передбачалось набуття фактор відступленого права грошової вимоги до боржників-фізичних осіб спростовується ст. 1077 Цивільного кодексу України.

Таким чином, скаржник помилково трактує і саме Розпорядження Нацкомфінпослуг від 06 лютого 2014 року №352, яке не містить заборон та обмежень, які мали б бути враховані сторонами договору факторингу при його вчиненні і не могли встановлюватися в силу повноважень комісії, передбачених Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

На підставі викладеного у відзиві, АТ «Укрсиббанк» просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Бойчук В.П. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник АТ «Укрсиббанк» - адвокат Люта В.В. та представник ТОВ «Глобал Спліт» - Зоря А.С. проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем по справі було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 97 836 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 05 лютого 2015 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами в розмірі 14% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем було надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 02 лютого 2008 року. Заставна вартість предмету застави складає 97 826 грн.

Відповідно до умов кредитного договору Банк надав відповідачу грошові кошти в національній валюті в сумі 97 836 грн., а позичальник зобов`язався повернути кошти в повному обсязі не пізніше 05 лютого 2015 року згідно з графіком погашення кредиту та за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи від дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №17, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 05 лютого 2008 року. Крім того, первісним кредитором здійснено заміну заставодержателя з АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК Довіра та гарантія» на підставі чого позивач набув права заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що є забезпеченням виконання зобов`язань, а саме автомобіля «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить відповідачу. Про зміну кредитора відповідач був повідомлений, про що свідчить список згрупованих відправлень.

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на виконання договору факторингу було складено акт приймання - передачі прав вимоги.

Відповідно до додатку 1 «Перелік первинних договорів» станом на 20 квітня 2015 року сума заборгованості за кредитом становить 67 572, 85 грн., за відсотками - 27 923, 23 грн. (а.с. 75-87 т. 2).

Відповідно до п. 4.3 договору факторингу ПАТ «УкрСиббанк» доручає ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» повідомити кожного боржника, а також поручителів і заставодавців за наявності, за однією з адрес, вказаних в Реєстрі боржників.

З моменту відступлення права вимоги за договорами АТ «УкрСиббанк» не вчиняв дій, що були направлені на стягнення заборгованості за вказаними договорами не вчиняв

30 листопада 2016 року між ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» укладено договір про відступлення права вимоги №279/ФК-16. Таким чином ТОВ ФК «Актив+» стало новим кредитором у фінансових правовідносинах з відповідачем.

18 жовтня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір факторингу №1810/ФК-2. Таким чином відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема ТОВ «Глобал Спліт» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з відповідачем ОСОБА_1 .

Всупереч умовам кредитного договору відповідач своєчасно не здійснив платежі для погашення суми заборгованості по кредиту, має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 188 671, 72 грн., що складається з суми простроченого основного боргу за кредитом - 67 572, 85 грн., суми прострочених процентів - 26 781, 84 грн., суми нарахованих процентів - 1 141, 23 грн., суми збитку від інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України - 84 565, 47 грн., у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний також сплатити суму боргу із урахуванням 3% річних - 8 610,33 грн.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з загальних положень про договір банківського вкладу, а також з того, що позивачем було надано суду належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог банку до ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані договори відповідають вимогам, встановленим частиною 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», положенням статей 512, 514, 1077, 1079 ЦК України, а тому правових підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними немає.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог за первісним позовом, враховуючи таке.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до положень ст. 21 Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна здійснюється шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів).

Згідно з ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Статтею 4 цього Закону визначено, що обтяження поділяються на публічні та приватні. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем. Іншими договірними є приватні обтяження, які не віднесені до забезпечувальних і виникають унаслідок передачі рухомого майна, право власності на яке належить обтяжувачу, у володіння боржнику, або з інших підстав, що обмежують право обтяжувача чи боржника розпоряджатися рухомим майном.

Статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

У відповідності до положень ст. 25 цього ж Закону, обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Так, статтею 26 цього Закону передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 05 лютого 2008 року, який було укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань позичальником було передано в заставу транспортний засіб.

Розділом 8 цього договору було визначено порядок звернення стягнення на предмет застави як в судовому порядку, так і в позасудовому порядку. При зверненні стягнення в позасудовому порядку сторони погодили, що банк має право на власний розсуд обрати один із таких способів звернення стягнення на предмет застави: передача предмета застави у власність банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; продаж банком предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, в порядку встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Таким чином, сторони погодили порядок позасудового врегулювання спору у випадку невиконання зобов`язань, а тому звернення до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет застави, а саме транспортного засобу «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 02.02.2008 року, шляхом продажу заставного майна позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям з обліку транспортного засобу автомобіль марки «SKODA ROOMSTER», тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір - сірий, р/н НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, а також надати позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; зобов`язати відповідача передати позивачу вказаний вище транспортний засіб з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу є передчасними та не можуть бути задоволені в судовому порядку на підставі рішення суду. Оскільки такий порядок звернення стягнення на предмет застави визначений як і умовами договору, так і положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» як позасудовий.

Отже позивач самостійно наділений правом звернути стягнення на предмет застави у порядку, який визначений договором за умови дотримання вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Так, чинним законодавством України визначено, що при позасудовому способі звернення стягнення на предмет застави необхідно враховувати вимоги спеціального закону, яким є Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується із ч. 1 ст. 27 Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказані вимоги є імперативними і не залежать від розсуду стягувача. Ухилення від надсилання боржнику такого повідомлення, реєстрації в Реєстрі відомостей, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації є порушеннями вимог чинного законодавства України.

Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про те, коли зареєстровано забезпечувальне обтяження на предмет застави та чи надсилалось відповідне повідомлення боржнику, а тому недотримання вказаних вимог позбавляє позивача здійснити звернення стягнення як в позасудовому порядку, так і в судовому порядку, оскільки це не належить до компетенції суду.

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, то колегія суддів погоджується з такими висновками суду, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги (боржника).

Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» (далі Розпорядження), на недотримання якого посилається позивач як на підставу недійсності договору факторингу, прийнято на підставі п. 6 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за яким Державна комісія регулювання ринків фінансових послуг України дає висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг.

П.п. 2 п. 1 вказаного Розпорядження, операцію щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб`єктів господарювання віднесено до фінансової послуги факторингу (набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб`єктів господарювання є фінансовою послугою факторингу, а не будь-якою іншою фінансовою послугою.

Таким чином, вказане Розпорядження не встановлює вимог які мали бути додержані сторонами договору факторингу №1 від 12.12.2011 року при його вчиненні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину; вчинення правочину у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Частиною першою статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 3 статті 1079 ЦК України передбачено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 цього закону).

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 цього Закону, факторинг є фінансовою послугою.

Зі змісту наданих суду договорів факторингу, які є предметом оскарження, судом першої інстанції вірно визначено їх відповідність положенням чинного законодавства, а тому твердження ОСОБА_1 про їх недійсність не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не можуть бути підставою для визнання недійсними договорів, які укладені з дотриманням положень чинного цивільного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних вимог ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 157, 158, 374, 376, 382, 383, 384 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року в частині задоволений позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу заставного майнаскасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу заставного майна відмовити.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: