Справа № 159/6353/18
Провадження № 4-с/159/11/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської області

в складі: головуючого судді Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання Бакай Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів),

ВСТАНОВИВ:

Заявник 04.09.20 р. посередництвом свого представника адвоката (а. с. 1 4, 16) - звернувся до суду із вказаною вище скаргою. На обґрунтування своєї скарги зазначив, що він є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 . При його зверненні до нотаріуса виявилось, що на це його майно, серед іншого, накладено арешт ДВС. На його звернення до Ковельського МРВ ДВС із заявою про зняття арешту отримав відповідь від 12.10.18 р. про те, що арешт накладено 14.11.11 р. в межах ВП, що вже знищене, по виконанню рішення суду. З довідки ВП спецрозділ вбачається, що ВП № 37091973 по виконанню виконавчого листа № 2 1 969/2009, виданого Ковельським міськрайсудом Волинської області 06.04.11 р., стягувачем у якому є АТ «КБ «Приватбанк»» завершено у зв"язку з поверненням виконавчого документа стягувачеві за п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». На даний час його борг перед стягувачем погашений. Однак на його повторне звернення до В ДВС він отримав відмову у знятті арешту з майна з огляду на те, що ВП знищене. Покликаючись на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 386, 381, 11, 15, 16, 391 ЦК України, ч. 2 ст. 328 ЦК України, Закон України «Про виконавче провадження», просить скаргу задовольнити, скасувати вказаний вище арешт.

Заявник та його представник адвокат - у судове засідання не з`явились, хоча, кожен зокрема, належно повідомлені. Про причини неявки суду не повідомили. Заяви про відкладення розгляду справи до суду не подано.

Представники особи, чиї дії оскаржуються, заінтересованої особи, у судове засідання також не з`явились, хоча, кожен зокрема, належно повідомлені Про причини неявки суду не повідомлено.

Попередньо представником суб`єкта оскарження та представником заінтересованої особи адвокатом - подано до суду, кожним зокрема, відповідно, заяву про те, що у вирішенні скарги він покладається на розсуд суду та заяву про те, що розгляд справи просить провести у його відсутності, із зазначенням того, що у вирішенні скарги він покладається на розсуд суду.

Вважаю, що неявка вище зазначених осіб не є перешкодою для вирішення розглядуваного питання по суті судом уїх відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, цивільної справи № 2 1969/09 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вважає, що скарга підставна та підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як слідує із положень ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Заявник у своїй скарзі одночасно заявив про поновлення процесуального строку для подання скарги, що свідчать про поважність причин пропуску такого строку. Тому він підлягає поновленню.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12.02.08 р. між заявником та ЗАТ КБ «ПриватБанк»», правонаступниками якого став ПАТ КБ «ПриватБанк»», а в даний час є заінтересована особа у справі - АТ КБ «Приватбанк»», укладено кредитний договір 207 649 - CRED, за яким сума кредиту склала 4 500 доларів США, що вбачається з матеріалів вказаної вище цивільної справи.

За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 07.12.09 р. було позов банку задоволено повністю.

24.12.10 р. виконавчий лист було видано представникові позивача банку.

Відповідно до копії листа Ковельського МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області № 51 993/9 від 12.10.18 р., адресованого заявникові, за даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо заявника, арешт на все його було накладено в рамках ВП № 28694732 по виконанню виконавчого документа, виданого Ковельським міськрайсудом Волинської області у справі № 2 1 969/09, що надійшов на виконання і був повернутий стягувачеві ПАТ КБ «Приватбанк», що знищене 12.10.18 р.. Однак підстав для зняття арешту на даний час - не вбачає (а. с. 5 - 9).

Відповідно до копії листа Ковельського МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) № 71 136 17.19 30/17 від 17.08.20 р., він підтвердив таку ж свою позицію (а. с. 15).

Як слідує з копії довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 4, заявник за станом на 03.09.18 р. не має перед ним заборгованості (а. с. 10).

Однак відомості про арешт майна на підставі постанови держвиконавця в ході виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не виключені.

За змістом ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно - правовою нормою, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 цього міжнародно - правового акта, повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений вище принцип відображено й конкретизовано у ч. 1 ст. 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним зі способів захисту права власності є гарантована ст. 391 цього кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності полягає не лише у праві володіти та користуватись майном, але й розпоряджатись ним.

За умов збереження обтяження у виді арешту майна, накладеного при виконанні судового рішення, розпорядження нерухомим майном власником в особі заявника неможливим.

Відповідно до ст. 391 ЦК України позивач вправі вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своїм майном, в т. ч. - шляхом вимоги зняти арешт з належного йому на праві власності майна.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла 05.10.16 р.) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 40 нині чинного Закону України «Про виконавче провадження».

Отже наявність арешту майна заявника при таких обставинах в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна порушує права заявника як власника майна.

Тому суд вбачає підстави для задоволення скарги та, задля повного захисту прав заявника, скасування вказаного вище арешту його майна.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 317, 391 ЦК України, ст. 449 ЦПК України, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» ( у ред. до 05.10.16 р.), ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і. н. НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ковельським МРВ У ДМС України у Волинській області 07.07.99 р., проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

- Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; інше нерухоме майно, що знаходиться за цією ж адресою;

- автомобіль марки BMW, моделі 530, 1995 р. випуску, легковий, № кузова/шасі - НОМЕР_3 , реєстраційний № НОМЕР_4 , та скасувати запис № 11608117 у Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна про обтяження від 14.09.11 р., що вчинений на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області № 766 про відкриття виконавчого провадження від 14.09.11 р..

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня отримання її копії.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк