Провадження № 2/638/1471/20
27 лютого 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В.
за участю секретаря Тітової М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
05.08.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. 12.02.2020 позивачем уточнено позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.06.2019 укладено договір про відступлення права вимоги між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 . Відповідно до умов договору первісний кредитор ОСОБА_3 передає, а новий кредитор ОСОБА_1 ОСОБА_1 приймає на себе право вимоги виконання грошового зобов`язання за договором позики, укладеним 04.01.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно до умов якого первісний кредитор зобов`язується надати грошові кошти у сумі 5000 грн, а відповідач зобов`язався повернути позичену суму до 01.03.2019. Первісним кредитором на адресу відповідача направлено лист з вимогою повернення суми позики та 10.07.2019 договір про відступлення права вимоги. Також відповідачем зазначено, що відповідно до приписів ст. ст. 549,625,1048 ЦК України з відповідача підлягають стягненню пеня, відсотки. Окрім того, позивач зазначає, що з урахуванням правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. У зв`язку з невиконанням договору позивача, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача загальну заборгованість у сумі 7545,27 доларів США, з яких 5000 доларів США, пеня 1597,39 доларів США, три відсотки річних 149,18 доларів США, відсотки на рівні облікової ставки НБУ 798,70 доларів США.
Позивач у судове не з`явився, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явивився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не сповістив.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, перевіривши обставини справи приходить до наступного:
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що 04.01.2019 ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 розписку, якою засвідчив те, що він отримав 5000 доларів США та зобов`язався повернути кошти до 01.03.2019 (оригінал розписки а.с.10).
07.06.2019 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги. П. 1.1 договору передбачено, що первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги виконання грошового зобов`язання за договором позики, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_2 в сумі 5000 доларів США, на підставі розписки про отримання грошових коштів від 04.01.2019 для здійсненням останнім підприємницької діяльності (а.с.11).
Ч.1 ст. 512 ЦК України визначено, що Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою зокрема,внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин, щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняються у такі формі, що і правочини , на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Ч.1 ст. 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами ч.1 ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Отже, кредитором за розпискою є ОСОБА_1 , що не суперечить вимогам ст. ст. 513,514,516,517 ЦК України.
Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Як вбачається з розписки відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути суму позики до 01.03.2019 (а.с.10).
В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Таким чином сторони належним чином уклали договір позики, узгодивши всі істотні умови. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів.
Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.
Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.
З оглянутої судом наданої позивачем оригіналу розписки від 04.01.2019 вбачається, що відповідач зобов`язується повернути грошові кошти у сумі 5000 грн в строк до 01.03.2019.
У постанові Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц викладено: «Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника».
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України судом враховано позицію Верховного суду.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд виходить з наступного:
При подачі позову ОСОБА_1 не було сплачено судовий збір, на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовій збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Відповідно до вимог ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» - за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
Як вбачається з офіційного сайту Національного Банку України офіційний курс гривні щодо долару США станом на 05.08.2019 (день пред`явлення позову) становить 2553,7711 грн.
Позивачем пред`явлено позов на суму 6179,04 доларів США, що еквівалентно 157 797,45 грн.
Позивачем 18.11.2019 збільшено ціну позову до 7108,91 доларів США.
З офіційного сайту Національного Банку України вбачається, що станом на 18.11.2019 курс гривні щодо долару США становить 2422,0132 грн.
Ціна позову, яка збільшена позивачем у національній валюті становить 172156.47 грн.
Відповідно до ставок судовий збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, 1 відсотк ціни позову у сумі 172156,47 грн становить 1721.6 грн.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий зьір у сумі 1721,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 264, 265, 274-279, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526,549,551,625, 629,1046,1047,1049 ЦК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 ) суму позики 5000 (п`ять тисяч) доларів США, пеню- 1316 (одна тисяча триста шістнадцять) доларів США 84 цента, три відсотки річних 133 (сто тридцять три) доларів США 84 центів, відсотки на рівні облікової ставки НБУ 658 (шістсот п`ятдесят вісім) грн 36 коп, а всього 7108 (сім тисяч сто вісім) доларів США 91 цент.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1721 (одна тисяча сімсот двадцять одна) грн 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04.03.2020.

СУДДЯ - І.В. Семіряд