Провадження № 22-ц/4808/979/20
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Татарінової О. А. в м.Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 та проживає у цій квартирі. Квартира АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище у вказаному будинку належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Протягом тривалого часу відповідачем здійснюється систематичні залиття його квартири. Так згідно акта № 552 від 21.06.2012 року КП Єдиний розрахунковий центр мало місце затоплення квартири позивача з квартири АДРЕСА_2 відповідача, внаслідок чого в санвузлі на стелі утворилась суха жовта пляма, причину затоплення встановити було неможливо через відсутність мешканців квартири АДРЕСА_2 . Згідно актів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Паркове-2 №2/43 від 25.12.2018 року у квартирі АДРЕСА_1 було пошкоджено паркетне покриття підлоги в коридорі біля туалету та частково на кухні. Мають місце плями та пошкодження покриття стелі і стін над дверима у кухні і коридорі біля туалету, а також у суміжній з кухнею кумнаті на стелі і стінах від протікання води з верхнього поверху. Причиною залиття вказано неналежне утримання водо-каналізаційних систем мешканцями квартири АДРЕСА_2 , внаслідок чого відбулося їх пошкодження та затоплення квартири АДРЕСА_3 , що знаходиться поверхом нижче. При складанні вказаного акту відповідач присутня не була. Згідно висновку експерта №09/02-2019 за результатами експертного будівельно- технічного дослідження від 26.02.2019 року вартість відновлювального ремонту в квартирі АДРЕСА_1 після залиття з вище розташованої квартири становить 24953,00 грн. Відповідач своєю бездіяльністю, яка полягає у неналежному утриманні водо каналізаційних систем, внаслідок чого відбулось їх пошкодження, допустила аварійну ситуацію, що спричинило залиття належної йому квартири, чим завдала майнової шкоди в розмірі 24953.00 грн, яку просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь та з врахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної шкоди стягнути 5000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 липня 2019 року залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, - 20794 ( двадцять тисяч сімсот дев`яносто чотири) гривні 00 копійок, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 1000 ( одну тисячу) гривень 00 копійок, судові витрати за проведене експертне дослідження у розмірі 4800 ( чотири тисячі вісімсот) гривень 00 копійок, та судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що акт від 25 грудня 2018 року №2/43 складений за участю голови правління ОСББ та мешканців квартири АДРЕСА_4 не підтверджує факт затоплення квартири. Так, відповідно до вимог наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.05 №76 відсутні підписи сторін, не вказано дату затоплення, не вказано причину затоплення. Крім того, не перевірено доводи щодо затоплення першого під`їзду з 9 по 7 поверхів будинку внаслідок несправної системи водовідведення.

11 вересня 2020 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що акт не був підписаний ОСОБА_1 , оскільки остання в даній квартирі не проживала. Разом з тим, відповідачкою неналежно утримувались водоканалізаційні системи, внаслідок чого відбулось затоплення квартири АДРЕСА_3 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволені апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що залиття квартири позивача, відбулося в листопаді 2018 року в результаті неналежного утримання водо-каналізаційних систем мешканцями квартири АДРЕСА_5 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, показаннями свідків, а наслідки зафіксовані в акті № 2/43 про нанесення матеріальної шкоди власнику квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, слід стягнути звідповідача 20794.00 грн., яка складається з вартості відновлювального ремонту в квартирі АДРЕСА_1 після залиття з вище розташованої квартири.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування спричиненої моральної шкоди слід стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000 гривень, оскільки саме така сума, на думку суду, служитиме належним відшкодуванням моральних страждань, які позивач зазнав внаслідок пошкодження нерухомого майна через залиття квартири, хвилювань, необхідності захисту своїх прав.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що позивачу та членам його сім`ї ОСОБА_6 , ОСОБА_4 в рівних долях на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_6 та підтверджується копіє свідоцтва про право власності на житло від 06.03.2000 року (том 1 а.с.10).

ОСОБА_1 є власницею квартири в тому ж будинку квартири АДРЕСА_5 . що підтверджується інформаціє з державного реєстру речових прав на нерухоме майно(том 1 а.с.13)

У листопаді 2018 року у результаті неналежного утримання водо-каналізаційних систем мешканцями квартири АДРЕСА_5 була залита квартира позивача АДРЕСА_3 у цьому ж будинку, яка знаходиться поверхом нижче.

Згідно Акту № 2/43 об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Паркове-2 про нанесення матеріальної шкоди власнику квартири АДРЕСА_7 в результаті порушення правил експлуатації та утримання водопровідних та каналізаційних систем жителями квартири АДРЕСА_8 від 25.12.2018 року в квартирі АДРЕСА_1 було пошкоджено паркетне покриття підлоги на коридорі біля туалету та частково на кухні. Мають місце плями та пошкодження покриття стелі та стін над дверима у кухні і коридорі біля туалету, а також у суміжній з кухнею кімнаті на стелі і стінах від протікання води з верхнього поверху. Вказані збитки були нанесені в результаті неналежного утримання водо - каналізаційних систем мешканцями квартири АДРЕСА_2 , внаслідок чого відбулось їх пошкодження та затоплення квартири АДРЕСА_3 , що знаходиться нижче поверхом(том 1 а.с.17).

Згідно висновку № 09/02-2019 експертного будівельно технічного дослідження від 26.02.2019 року вартість відновлювального ремонту в квартирі АДРЕСА_1 після залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 становить 24953 грн. (том 1 а.с. 20-56).

У відповідності до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир, а також наймачі, орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків згідно їх призначення, зобов`язані дбати про стан санітарно-технічних приладів, утримувати їх у належному стані, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинків, порушують умови проживання громадян.

Згідно частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Результат аналізу положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди

є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Установивши, що внаслідок залиття належної ОСОБА_3 на праві спільної власності квартири АДРЕСА_1 , що сталося з вини відповідача, позивачу завдано майнової шкоди в сумі 20794 ( двадцять тисяч сімсот дев`яносто чотири) гривні, розмір якої ОСОБА_1 спростовано не було, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку з відшкодування цієї шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт від 25 грудня 2018 року є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири, не заслуговують на увагу, оскільки цей акт повністю відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в ньому наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття.

Тобто наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.

Аргументи апеляційної скарги про недоведеність факту залиття належної позивачу квартири є безпідставними, оскільки цей факт зафіксовано у вищевказаному акті.

Суд відхиляє доводи апеляційної скагри, що зазначений акт є неналежним доказом, так як не підписаний відповідачем, оскільки відповідачка у належній їй вкартирі не проживає, тому й не підписала. Відповідачка використовує цю квартиру для проживання квартирантів, що не заперечив у судовому засіданні апеляційного суду її представник ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої , у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна , у фізичному болю та стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, встановив факт залиття квартири позивача з вини відповідача, причину залиття ( неналежного утримання водо-каналізаційних систем) та розмір завданої шкоди майну власнику, врахував, що відповідач не довів відсутність своєї вини у завданні шкоди, у зв`язку з чим зробив обґрунтований висновок, про задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, яку визначив на підставі відповідного висновку № 09/02-2019 експертного будівельно технічного дослідження від 26.02.2019 року.

Врахувавши обставини і характер заподіяння шкоди, тривалість моральних страждань позивача внаслідок залиття квартири і пошкодження майна, вимушених змін у життєвих відносинах, суд першої інстанції правильно визначив розмір моральної шкоди в сумі 1000грн, так як такий розмір відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 29953, 00 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 грн*100=210 200 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 29 вересня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський