КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Березовенко Р.В., Лівінський С.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Москалюк Тетяною Віталіївною, яка діє на підставі договору, на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року про повернення заяви заявникові по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову, особи, які можуть отримати статус учасників справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подання позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що була придбана на електронних торгах ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 24.07.2012 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Матвеєвим В.А. та зареєстрований в реєстрі за №1611.

Відповідно до п. 1 Договору, Дарувальник подарував, а Обдарована прийняла у дар квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Згідно п. 8 Договору, право власності Обдарованої на дарунок виникає з моменту його прийняття та нотаріального посвідчення цього Договору.

Тому вважала, що її право власності на зазначену квартиру виникло 24.07.2012 з моменту прийняття майна, нотаріального посвідчення договору дарування, а право власності ОСОБА_3 на квартиру припинилося з моменту її відчуження, тобто 24.07.2012.

Згідно п. 10 Договору, відсутність заборони на вказану квартиру, згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, виданого приватним нотаріусом КМНО Матвеєвим В.А., за № 37056874 від 24.07.2012, перевірено.

З метою державної реєстрації права власності на нерухоме майно (квартиру), довірена особа заявника ОСОБА_1 в квітні 2019 року звернулась до органів ЦНАП та подала відповідну заяву. Рішенням № 46733542 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 06.05.2019 ОСОБА_1 у реєстрації права власності на квартиру було відмовлено, у зв`язку з наявністю запису про арешт нерухомого майна №25990920.

З метою зняття арешту з квартири, 27.02.2020 ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. 04.06.2020 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/4475/18, ОСОБА_1 відмолено в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову та запропоновано звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на квартиру.

В липні 2020 ОСОБА_1 дізналася, що її квартиру продано на електронних торгах і новим власником квартири є ОСОБА_2 , що підтверджується копіє свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з електронних торгів від 22.07.2020. Квартиру реалізовано приватним виконавцем Павлюком Н.В. у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №760/4475/18 від 12.12.2018 р., виданого Солом`янським районним судом м. Києва, відповідно до якого боржником є ОСОБА_3 (дарувальник квартири).

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 вказувала те, що існують реальні ризики того, що відповідач (боржник), усвідомлюючи наслідки визнання за нею права власності на подароване їй майно, буде намагатись відчужити це майно третім особам, що в подальшому може істотно ускладнити або, навіть, унеможливить виконання рішення суду (а.с. 1-3).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2020 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви повернуто заявнику (а.с. 20-24).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та винести постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. Вказує, що матеріалами справи підтверджено наявність спору між сторонами, крім того існує оголошення про продаж оскаржуваного майна, яке може вибути з володіння ОСОБА_2 , а тому обраний заявником вид забезпечення позову не призведе до неправильного обмеження майнових прав ОСОБА_2 , а лише обмежить можливість розпоряджатися ним (а.с. 26-32).

Відзиву від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.07.2012 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування (а.с. 8).

Рішенням № 46733542 від 06.05.2019 ОСОБА_1 у реєстрації права власності на квартиру було відмовлено, у зв`язку з наявністю запису про арешт нерухомого майна №25990920.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.06.2020 у задоволені клопотання ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ТОВ «АНТИ-ДОПІНГОВА СЛУЖБА» до ОСОБА_3 про стягнення коштів, відмовлено (а.с. 17-18).

Приватним нотаріусом КМНО Сєровою О.В. 22.07.2020, на підставі акту про проведення електронних торгів від 21.07.2020, посвідчено право власності ОСОБА_2 на майно, що складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка раніше належала ОСОБА_3 (а.с. 9).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, ОСОБА_1 вказує тільки про наявність спірних правовідносин, що виникли з договору дарування квартири, укладеного 24.07.2012 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Матвеєвим В.А., зареєстрованим в реєстрі за №1611, не зазначаючи, при цьому, про позовні вимоги, які вона має намір пред`явити в майбутньому.

Головним критерієм, який має враховуватися про розгляді заяви про забезпечення позову, є відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд першої інстанцій дійшов висновку, що зі змісту заяви про забезпечення позову неможливо встановити відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам, оскільки заявником у заяві не зазначено чи має вона намір звернутися до суду з відповідним позовом. Заява ОСОБА_1 не дає можливості встановити зміст позовних вимог, а саме спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону.

Оскільки в супереч вимог п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заявник у своїй заяві не зазначає предмету майбутнього позову, тому суд позбавлений можливості надати оцінку доцільності застосування зазначених заявником заходів забезпечення позову та наслідкам невжиття таких заходів.

При цьому, ОСОБА_1 не надано суду будь-яких доказів, які підтверджували б право власності на квартиру АДРЕСА_1 , станом на день звернення до суду.

Натомість, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.06.2020, в справі № 760/4475/18, на яку посилається заявник у самій заяві, встановлено протилежне, а саме те, що заявник ОСОБА_1 не набула права власності на вказану квартиру.

Слід звернути увагу на те, що відсутність достатніх доказів в обґрунтування заяви про забезпечення позову, унеможливлює дати об`єктивну оцінку викладеним у ній обставинам.

Частиною 10 статті 153 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням вимог норм діючого цивільно-процесуального законодавства, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та постановив вірне та обґрунтоване судове рішення.

Посилання апелянта на те, що судом не мотивовано ухвалу про повернення заяви та не наведено жодних об`єктивних сумнівів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, є безпідставними. Оскільки, суд першої інстанції чітко зазначив, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження права власності на оскаржувану квартиру станом на день звернення до суду з заявою.

Отже, ОСОБА_1 не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на оскаржувану квартирк, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Москалюк Тетяною Віталіївною, яка діє на підставі договорузалишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року про повернення заяви заявникові по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову, особи, які можуть отримати статус учасників справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський