Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4721/19
Номер провадження2/711/244/20
РІШЕННЯ
18 лютого 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого-судді - Демчика Р.В.,
при секретарі - Бузун Л.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки майна, що є спільною частковою власністю, як самостійного об`єкту права власності,-
ОСОБА_3 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила виділити в натурі належну їй 29/50 частки в комплексі будівель за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 847,7 кв.м., яка складається з приміщень: літ «Б-І», площею 425, 1 кв.м., літ. «Ж-1», площею 239, 7 кв.м., літ. «ж», «ж», площею 182, 9 кв.м. та визнати за нею право власності як на самостійний об`єкт права власності на вказаний комплекс нежитлових будівель, який утворився в результаті виділу. Також просила судові витрати їй не відшкодовувати.
В обґрунтування позову зазначено, що 31 жовтня 2013 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу частини комплексу прийняла у власність від ОСОБА_4 7/50 часток в праві власності на комплекс та від ОСОБА_5 33/100 частки в праві власності на комплекс, а саме на виробниче приміщення з котельнею, зазначене літ.Ж-1, ж, ж, склад літ.Б-1. Вказані приміщення знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Посилаючись на норми ЦК України та Інструкцію щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації, позивач просила задовольнити її позовні вимоги.
Ухвалою суду від 13 червня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків.
Після усунення недоліків, ухвалою суду від 26 липня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання з повідомленням сторін. Визначено сторонам строк для подання заяв по суті вимог.
5 грудня 2019 року від представника відповідача ОСОБА_6 адвоката Чичиркози О.М. надійшов відзив. З даного відзиву вбачається, що відповідач визнає позовні вимог в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, проте просить суд звернути увагу на умови визначені сторонами при укладенні Договору купівлі-продажу частини комплексу від 31 жовтня 2013 року зазначені в пунктах 1.1 та 4.4.3.
Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Тищенко Ю.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Чичиркова О.М. в судовому засіданні зазначив, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, окремо звернув увагу, що просять врахувати договірні зобов`язання, як то викладено у відзиві на позову заяву.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).
Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу частини комплексу укладеного 31 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавці) та ОСОБА_3 (покупець), остання набула право власності на 7/50 часток у праві власності на комплекс, та 33/100 частки в праві власності на комплекс, а саме: виробниче приміщення з котельнею, зазначене за планом земельної ділянки літ. Ж-І, ж, ж, склад літ.Б-І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (далі за текстом Об`єкт) (а.с. 7-8). Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 12012542 від 31.10.2013р.) (а.с. 9-10).
Разом з тим, слід зазначити, що при укладенні договору купівлі-продажу частини комплексу від 31.10.2013р. сторони домовились, що поняття Об`єкт згідно цього договору охоплює також будь-які інженерні та інші комунікації, санітарно-технічні системи та іншу інфраструктуру (за виключенням КТП 707) на Об`єкті, що забезпечує можливості використання Об`єкту за призначенням. Характеристика Об`єкта наведена в технічному паспорті, який виданий Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації (аб. 2 п. 1.1 Договору). Покупець до оформлення на себе право користування або власності земельною ділянкою площею 0,2023 га, компенсує Продавцям орендну плату, визначену Договором оренди землі, описаним в п.1.2 цього Договору, в пропорції загальної площі земельної ділянки до площі земельної ділянки зайнятої Покупцем (згідно плану земельної ділянки) (п. 4.4.1 Договору). Власник Трансформаторної підстанції КТП 707 (гр. ОСОБА_5 ) цим Договором надає Покупцю дозвіл та зобов`язаний видати технічні умови на приєднання електроустановок Покупця до мереж власника (споживача) з приєднаною потужністю необхідною Покупцю, але зменшення якої не впливатиме на виробничу і господарську діяльність Продавців. При цьому Власник (споживач) ТП звертається до енергопостачальної організації з листом про зменшення виділення Власнику (споживачам) приєднаної потужності на запрошену Покупцем потужність на його користь та надає заяву до енергопостачальної організації (РЕМ) з проханням скласти «акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідності сторін» (п.4.4.2 Договору). Покупець надає власнику Трансформаторної підстанції КТП -707, яка знаходиться на території покупця, вільний доступ до неї для утримання, обслуговування та зняття показників. Утримання, ремонт, обслуговування тощо Трансформаторної підстанції КТП 707 власник здійснює своїми та/або найманими силами, за власний рахунок (п. 4.4.3 Договору).
Згідно технічного паспорту на комплекс будівель АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 (ІС №10-43) (а.с. 11-22) за технічними показниками об`єкт може бути поділено в натурі, оскільки належні сторонам нежитлові будівлі розташовані на відокремлених земельних ділянках, при цьому в разі поділу на самостійні об`єкти нерухомого майна, права відповідача ОСОБА_4 ніяким чином порушені не будуть, оскільки він фактично залишиться власником того самого майна, з тими самими цілісними і якісними характеристиками та цільовим призначенням як майна, так і земельної ділянки.
Крім того, суд враховує, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог та визнання права власності за позивачем на належну їй 29/50 частки в комплексі будівель, а саме на виробниче приміщення з котельнею, зазначене за планом земельної ділянки літ. Ж-І, ж, ж, склад літ.Б-І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Згідно ч. 1ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Положенням ст. 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 3 ст. 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні.
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 N 55 (далі - Інструкція).
Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №1043/09-18 від 17 вересня 2018 року, виготовленого ПП «Тінктура», за технічними показниками об`єкт може бути поділено, частини об`єкта є відокремлені, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі.
Відповідно до ст. 182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.
Згідно зі ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
У відповідності до пунктів 54, 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, проводиться за умови наявності технічної можливості такого виділу та можливості використання майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.
Для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються, зокрема, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду.
Отже суд при наявності порушеного права та вирішенні такого спору повинен встановлювати обставини технічної можливості виділу майна та можливості його використання як самостійного об`єкта цивільних відносин.
В судовому засіданні встановлено, та визнається сторонами, що технічно можливо виділити в натурі 29/50 частин на виробниче приміщення з котельнею, зазначене за планом земельної ділянки літ. Ж-І, ж, ж, склад літ.Б-І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на вищевикладене, а також те, що відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі, враховуючі наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку виділити ОСОБА_3 належні їй на праві власності 29/50 частки в комплексі будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 847,7 кв.м., що складається з приміщень: літ «Б-І», площею 425, 1 кв.м., літ. «Ж-1», площею 239, 7 кв.м., літ. «ж», «ж», площею 182, 9 кв.м. (за виключенням КТП 707) та визнати за ОСОБА_3 право власності на приміщення: літ «Б-І», площею 425, 1 кв.м., літ. «Ж-1», площею 239, 7 кв.м., літ. «ж», «ж», площею 182, 9 кв.м. що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .(за виключенням КТП 707).
Щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, то суд приходить до наступних висновків.
При зверненні до суду з позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 8037,06грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 51).
Разом з тим, позивачем заявлено клопотання покладення судових витрат на неї. Тому, з огляду на зазначене, суд не розглядає питання про відшкодування судових витрат.
Керуючись ст.ст. 182, 356, 358, 364, 370 ЦК України, Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) про виділ в натурі частки майна, що є спільною частковою власністю, як самостійного об`єкту права власності задовольнити частково.
Виділити ОСОБА_3 належні їй на праві власності 29/50 частки в комплексі будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 847,7 кв.м., що складається з приміщень: літ «Б-І», площею 425, 1 кв.м., літ. «Ж-1», площею 239, 7 кв.м., літ. «ж», «ж», площею 182, 9 кв.м.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на приміщення: літ «Б-І», площею 425, 1 кв.м., літ. «Ж-1», площею 239, 7 кв.м., літ. «ж», «ж», площею 182, 9 кв.м. що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2020 року.

Головуючий: Р. В. Демчик