Постанова

Іменем України

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 496/3225/16-ц

провадження № 61-9738 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія»;

представник відповідача - Дробот Тетяна Леонідівна ;

третя особа - ОСОБА_4 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року у складі судді Дранікова С. М. та постанову апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2017 рокуу складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), третя особа - ОСОБА_4 , про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 08 червня 2014 року водій ОСОБА_4 , керуючи автобусом «Ікарус 256», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з боку с. Градениці Біляївського району Одеської області в напрямку м. Одеса на одній з ділянок автобусної зупинки перед початком руху застосував неправильні методи управління, які виразилися у недбалому ставленні до виконання покладених на нього обов`язків водія, а саме: перед початком руху не переконався у повному зачиненні вхідних передніх автоматичних дверей та почав рух.

В результаті такої неправомірної бездіяльності водія, вона випала з вказаного автобусу, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді: рани м`яких тканин правого стегна, правої гомілки, забої та синці м`яких тканин обличчя, лобової області, тулуба, кінцівок, крайового перелому правого наколінника, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 20 серпня 2014 року № 272 були віднесені до категорії середньої тяжкості. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 15 травня 2015 року справі № 496/1735/15-к ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та до нього застосовано покарання у вигляді накладення штрафу у розмірі 3 400 грн без застосування додаткових стягнень. По вказаній справі вона проходила як потерпіла та не заявляла цивільний позов, так як ОСОБА_4 зобов`язався відшкодувати всі завдані збитки.

Так в результаті ДТП їй було завдано майнової шкоди на суму 86 309 грн, які були витрачені нею на придбання ліків та медичних препаратів, оскільки вона протягом тривалого часу проходила стаціонарне та амбулаторне лікування, пов`язане з відновленням свого здоров`я. Також неправомірними діями ОСОБА_4 завдано моральну шкоду, яка виражається у фізичному болю та стражданнях, завданих пошкодженням здоров`я, так як для відновлення здоров`я вона витратила багато часу та душевних сил.

З метою вирішення спірних питань вона зверталася безпосередньо до ОСОБА_4 , а також до ПрАТ «Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», де застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, проте їй було відмовлено у відшкодуванні завданих збитків.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на її користь 86 309 грн на відшкодування майнової шкоди та 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 86 309 грн на відшкодування майнової шкоди та 4 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що водій ОСОБА_4 , чия відповідальність була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», керуючи автобусом «Ікарус 256», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з боку с. Градениці Біляївського району Одеської області в напрямку м. Одеса на одній з ділянок автобусної зупинки перед початком руху застосував неправильні методи управління, які виразилися у недбалому ставленні до виконання покладених на нього обов`язків водія, а саме: перед початком руху не переконався у повному зачиненні вхідних передніх автоматичних дверей та почав рух. У результаті такої неправомірної бездіяльності водія ОСОБА_1 випала з вказаного автобусу, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді: рани м`яких тканин правого стегна, правої гомілки, забої та синці м`яких тканин обличчя, лобової області, тулуба, кінцівок, крайового перелому правого наколінника, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 20 серпня 2014 року № 272 були віднесені до категорії середньої тяжкості.

Проте в червні 2016 року ОСОБА_1 отримала відмову відповідача у виплаті страховому відшкодуванні через ненадання квитка на проїзд в автобусі «Ікарус 256», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відтак, наявні підстави для задоволення позову та відшкодування на користь позивача майнової та моральної шкоди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2017 рокуапеляційну скаргу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що водій ОСОБА_4 , чия відповідальність була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», керуючи автобусом «Ікарус 256», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з боку с. Градениці Біляївського району Одеської області в напрямку м. Одеса на одній з ділянок автобусної зупинки перед початком руху застосував неправильні методи управління, які виразилися у недбалому ставленні до виконання покладених на нього обов`язків водія, а саме: перед початком руху не переконався у повному зачиненні вхідних передніх автоматичних дверей та почав рух. У результаті такої неправомірної бездіяльності водія ОСОБА_1 випала з вказаного автобусу, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді: рани м`яких тканин правого стегна, правої гомілки, забої та синці м`яких тканин обличчя, лобової області, тулуба, кінцівок, крайового перелому правого наколінника, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 20 серпня 2014 року № 272 були віднесені до категорії середньої тяжкості. Відтак, наявні підстави для задоволення позову та відшкодування на користь позивача майнової та моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2018 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2018 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу 496/3225/16 з Біляївського районного суду Одеської області.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, оскільки такі особи є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування», тобто шкоду, завдану пасажирам транспортного засобу повинна відшкодовувати приватне акціонерне товариство страхова компанія «Примор`є» (далі - ПрАТ СК «Примор`є»). Відтак, судами неправильно застосовано норми матеріального права.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 червня 2014 року водій ОСОБА_4 , керуючи автобусом «Ікарус 256», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з боку с. Градениці Біляївського району Одеської області в напрямку м. Одеса на одній з ділянок автобусної зупинки перед початком руху застосував неправильні методи управління, які виразилися у недбалому ставленні до виконання покладених на нього обов`язків водія, а саме: перед початком руху не переконався у повному зачиненні вхідних передніх автоматичних дверей та почав рух.

У результаті неправомірної бездіяльності водія, ОСОБА_1 випала з вказаного автобусу, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді: рани м`яких тканин правого стегна, правої гомілки, забої та синці м`яких тканин обличчя, лобової області, тулуба, кінцівок, крайового перелому правого наколінника, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 20 серпня 2014 року № 272 були віднесені до категорії середньої тяжкості.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 15 травня 2015 року справі № 496/1735/15-к ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ДТП та до нього застосовано покарання у вигляді накладення штрафу у розмірі 3 400 грн без застосування додаткових стягнень.

Цивільна відповідальність власника автобусом «Ікарус 256», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 березня 2014 року № АС/7212011.

ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_4 , а також до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», проте у відшкодуванні завданих збитків їй було відмовлено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Чинне законодавство визначає як різні об`єкти страхування, так і різні види страхування, які відповідно мають різне правове регулювання.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ОСЦПВВТЗ) у статті 5 передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Законом України «Про страхування» у пункт 6 статті 7 передбачено такий вид обов`язкового страхування як особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. Указаним законом також визначено одним з видів добровільного страхування - страхування від нещасних випадків.

В свою чергу порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами перевізника визначено в Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (далі - Правила). Ці правила є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними само зайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Пунктами 48 та 145 зазначених Правил визначено, що під час здійснення регулярних перевезень пасажирський автомобільний перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів, зобов`язаний здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, які згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд, забезпечувати попередній та поточний продаж квитків, а також здійснювати обов`язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 «Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» із змінами і доповненнями.

Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті поширюється на пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані.

Застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки. Страховими випадками є, зокрема, тимчасова втрата застрахованою особою працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті.

Тобто, відповідно до вимог законодавства саме на перевізника покладений обов`язок забезпечувати та здійснювати страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Положення наведених нормативних актів дають підстави для висновку, що застраховані пасажири (з квитками чи без них) можуть претендувати на відшкодування у страховій компанії, і виплата страхового відшкодування має здійснюватися відповідно до Закону України «Про страхування», а не Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у статі 32 якого чітко визначено, що відповідно до цього закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування».

Як встановлено судами, водій ОСОБА_4 , який був за кермом автобусом «Ікарус 256», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів, які мають бути застрахованими від нещасних випадків на транспорті.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків..

Ураховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення суди належним чином не встановили обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не дослідили усі докази, наявні у справі.

У порушення статті 382 ЦПК України суди на зазначені вимоги закону уваги не звернули, не врахували, що згідно з листом ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 03 червня 2016 року № 101 товариство відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки 21 січня 2014 року перевізником було укладено з ПрАТ «Примор`є» договір особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті, а не через ненадання квитка на проїзд як зазначено судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції невмотивовано відхилив доводи апеляційної скарги щодо цих обставин.

Вирішення питання про те, чи є позивач застрахована у розумінні Закону України «Про страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 «Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» є визначальним для вирішення цієї справи.

Оскільки судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень не усунув зазначені порушення, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та у разі необхідності вирішення питання про належний склад осіб у справі.

Керуючись статтями 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович