печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань: Стороженко С.О.

за участі представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління державної охорони України про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до відповідача - Управління державної охорони України про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Наказом начальника Управління державної охорони України № 170 від 04.12.2015 року позивача було звільнено з військової служби на підставі п. «е» ст. 66 Положення про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України, затвердженого Указом Президента України від 19 жовтня 2007 року № 982/2007 (п. «е» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), тобто, за службовою невідповідністю.

Рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 16.07.2019 року змінено підставу звільнення з військової служби наказом начальника Управління державної охорони України №170 від 04.12.2015 року з п. «е» ст. 66 Положення про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України, затвердженого Указом Президента України від 19.10.2017 року №982/2007 ( п. «е» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), тобто за службовою невідповідністю, на п. «б» ст. 66 Положення (пп. «б» п.1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») - за станом здоров`я.

Вище зазначеним рішенням було зобов`язано здійснити належні позивачу при звільнені з військової служби розрахунки та виплати. На виконання судового рішення 22.11.2019 року Управлінням державної охорони України позивачу виплачена вихідна допомога та інші обов`язкові виплати при звільненні з військової служби в сумі 169 881,77 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ця сума мала бути виплачена йому при звільненні.

Тобто, незаконним звільненням і невиплатою позивачу при звільненні з військової служби вихідної допомоги, ОСОБА_4 було завдано збитків на суму знецінення коштів, які підлягали виплаті у грудні 2015 року. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

З цих підстав просив позов задовольнити.

05 червня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

25 серпня 2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Сторона відповідача вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а провадження у справі необхідно закрити, оскільки у справі, що розглядається, вимога про сплату інфляційних та 3% річних пов`язана з проходженням позивачем військової служби.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення вказаного клопотання, мотивуючи тим, що основна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача розглянута окружним адміністративно судом м. Києва, про що 16.07.2019 р. постановлено рішення, а вимога заявлена в рамках даної справи має цивільно-правовий характер.

Представники відповідача подане клопотання підтримали в повному обсязі, та просили його задовольнити.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши доводи сторін та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Предметом розгляду вказаного позову є стягнення інфляційних втрат та 3% річних із підстав несвоєчасної виплати позивачу належні при звільнені з військової служби розрахунки та виплати.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

Саме такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 2-а-3097/2007 (провадження №11-695апп18).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Оскільки позивачем заявлена вимога, щодо стягнення суми заборгованості прострочення грошового зобов`язання, із підстави заподіяної шкоди протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, даний спір виникає із публічно-правових відносин, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Великої палати Верховного суду у справі № 910/4590/19 від 07 квітня 2020 року, де колегія суддів зазначає, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі.

Пунктом першим частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у даній справі слід закрити. При цьому позивачу слід роз`яснити його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 1 ч. 1 ст. 255, статтями 258, 260, 352-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ :

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління державної охорони України про стягнення інфляційних втрат та 3% річних - задовольнити.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Управління державної охорони України про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Позивачеві роз`яснити його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 23 вересня 2020 року.

Суддя О.Л. Бусик