Провадження № 2/641/149/2020 Справа № 641/3313/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Боговського Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання - Павленко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання частково недійсним договору, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просив визнати неправомірними дії АТ «ОГЗ «Харківміськгаз» по нарахуванню об`ємів спожитого газу за методикою Тимчасового положення від 16.05.2002 та такими, що завдали йому як споживачу матеріальних збитків та моральної шкоди; зобов`язати АТ «ОГЗ «Харківміськгаз» відшкодувати позивачу завдані збитки в розмірі 1195,52 грн.; зобов`язати АТ «ОГЗ «Харківміськгаз» встановити ОСОБА_1 індивідуальний лічильник газу за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок власних коштів; зобов`язати АТ «ОГЗ «Харківміськгаз» здійснювати нарахування об`ємів спожитого газу для осіб, що не мають індивідуального лічильника, до моменту його встановлення, за затвердженими Урядом України нормами споживання; визнати несправедливою та недійсною умову Договору, а саме п.п. 5.5 абзац 5, запропонованого АТ «ОГЗ «Харківміськгаз» для споживачів послуги з газопостачання, та вилучити її з тексту Договору.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 вказує, що в жовтні 2017 року ПАТ «Харківміськгаз» на житловий будинок АДРЕСА_1 було встановлено без попередження мешканців, в односторонньому порядку загальнобудинковий лічильник природного газу, чим було змінено умови надання послуг та проведення розрахунків за спожитий газ. У відповідності до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» ПАТ «Харківміськгаз» був зобов`язаний до 01.01.2018 року встановити споживачам індивідуальні лічильники газу за власний кошт, а до моменту їх встановлення розрахунки спожитого газу мають здійснюватися по нормам, затвердженим КМУ. Позивачу призначено житлову субсидію із нормою споживання 3,3 м3 на місяць, однак за період з жовтня 2016 року по березень 2019 року, тобто за 30 календарних місяців позивачу було нараховано до сплати за 168,88 м3, що є перевищенням соціальної норми. Також позивач вказує, що запропонований ПАТ «Харківміськгаз» договір є публічною офертою, а тому його умови мають відповідати принципам добросовісності, розумності та справедливості. В абзаці першому п.п. 5.5 даного Договору вказується, що споживач зобов`язаний здійснювати оплату за фактично спожитий газ, об`єм якого встановлюється за показаннями індивідуального (квартирного) лічильника в порядку, строки та розмірі, обумовлених договором. В абзаці п`ятого цього ж підпункту договору зазначається, що якщо об`єкт споживача розміщений в багатоквартирному будинку, що обладнаний загальнобудинковим лічильником газу, визначення об`єму розподіленого та спожитого газу за споживачем здійснюється з урахуванням Тимчасового положення, однак в договір не мають включатися умови, які є несправедливими. ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що комерційний облік з постачання та розподілу природного газу у багатоквартирному будинку здійснюється встановленими у приміщеннях споживачів вузлами обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання незалежно від наявності загальнобудинкових обліків газу. ПАТ «Харківміськгаз», використовуючи монопольне становище на газовому ринку в регіоні, маючи умисел на завдання ОСОБА_1 шкоди, сформулював такі умови договору, коли надається невірна інформація споживачеві відносно норм законодавства та свідомо приховується правдива інформація аби правочин було вчинено на корить підприємства, тобто має місце обман споживача, а тому ця умова має бути визнана недійсною, а споживачу відшкодовано збитки і моральну шкоду. Позивачем було самостійно розраховано розмір завданих йому збитків, який становить 1195,52 грн.

До суду надійшов відзив АТ «ОГЗ «Харківміськгаз», в якому вказується, що заявлені ОСОБА_1 вимоги є незаконними, недоведеними та необґрунтованими належними доказами, а тому задоволенню не підлягають. Так, на момент встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на житловий будинок АДРЕСА_1 законодавцем не вказувалось, який саме лічильник газу (загальнобудинковий чи індивідуальний) повинен бути встановлений. Відповідно до «Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку» обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу визначаються за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показники квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі. За відсутності зареєстрованих у квартирі осіб облік спожитого газу здійснюється з розрахунку на одну особу.

З наданих суду пояснень третьої особи - ТОВ «Харківгаз Збут» вбачається, що останнє має ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом. В свою чергу, АТ «ОГЗ «Харківміськгаз» є ліцензіатом з розподілу природнього газу, в його управлінні знаходиться газорозподільча система, саме до функцій газорозподільчого підприємства відноситься обліковування та інші види розподілу природного газу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача АТ «ОГЗ «Харківміськгаз» Черкашина С.Ю. у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, додатково зазначала, що у будинку позивача встановлено будинковий вузол обліку споживання природного газу, а тому у підприємства відсутній обов`язок щодо встановлення індивідуального квартирного лічильника газу.

Представник третьої особи ТОВ «Харківгаз Збут» Чикаліна Г.В. у судовому засіданні вказувала, що за бажанням позивача він вправі встановити індивідуальний лічильник газу за власний рахунок, вимоги позивача вважала безпідставними.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

З наданої ПАТ «Харківміськгаз», правонаступником якого є АТ «ОГЗ «Харківміськгаз», інформації вбачається, що на житловий будинок АДРЕСА_1 було встановлено загальнобудинковий лічильник газу, який прийнято до обліку з 01.10.2017 на виконання вимог розділу І Плану розвитку на 2016-2025 роки Інвестиційної програми газорозподільного підприємства ПАТ «Харківіськгаз», затвердженого постановою НКРЕКП № 411 від 24.03.2016.

Взаємини між сторонами регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Як передбачено ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до п.п.3,4,7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Як передбачено ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494, оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Згідно п. 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

У разі наявності ВОГ (вузол обліку) природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 за № 620.

Згідно п.1 глави 2 розділу IV Кодексу газорозподільних систем з метою забезпечення безпеки, надійності, регулярності та якості розподілу (газопостачання) природного газу газорозподільною системою та з урахуванням законодавства з питань охорони довкілля та енергоефективності Оператор ГРМ щороку до 31 липня розробляє та подає на затвердження Регулятору план розвитку газорозподільної системи на наступні 10 років, а після затвердження розміщує його на своєму веб-сайті.

Розвиток газорозподільної системи провадиться з урахуванням розвитку адміністративної території, на якій знаходиться ця система, поточної та майбутньої потреби в природному газі та довготривалої працездатності газорозподільної системи.

На момент встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на житловий будинок АДРЕСА_1 статтями 2 та 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачалось, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

В подальшому, з 20.01.2018 набрали чинності зміни до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», та відповідно до положень ст. 2 даного Закону постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

При цьому, з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". Введення в експлуатацію новозбудованих та/або реконструйованих багатоквартирних жилих будинків і об`єктів виробничого та невиробничого призначення (промисловість, бюджетна сфера, сфера соціально-побутового і культурного призначення тощо) з системами газопостачання здійснюється лише за наявності вузлів обліку природного газу.

Тимчасове положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку визначає порядок проведення розрахунків між постачальниками, операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу у разі використання загальнобудинкових вузлів обліку природного газу, які складаються, зокрема, з лічильника природного газу та засобу дистанційної передачі даних (далі - будинковий вузол обліку) на будинок (групу будинків). Зазначені будинкові вузли обліку встановлюються на ввідних газопроводах на будинки, групу будинків. Вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку встановлюються Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Мінпаливенерго від 27 грудня 2005 р. № 618, та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 р. № 2494.

Згідно п. 4 Тимчасового положення встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Відповідно до п. 5 Тимчасового положення обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: 1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні; 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

У разі розміщення в багатоквартирному будинку об`єктів юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців відпуск газу для таких споживачів здійснюється лише у разі встановлення та прийняття в експлуатацію в установленому порядку окремого для них вузла обліку природного газу. Показання таких вузлів обліку виключаються з показань будинкового вузла обліку під час визначення обсягу споживання газу за розрахунковий період.

Кількість осіб у квартирі, іншому ізольованому житловому приміщенні для проведення розрахунку та розподілення спожитих обсягів газу визначається відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Інформація про зміну їх кількості подається побутовими споживачами оператору газорозподільної системи до 25 числа місяця, що передує розрахунковому. Відповідальність за своєчасність та достовірність поданої інформації несе побутовий споживач, що її подає. У разі подання такої інформації із запізненням - вона враховується в наступному розрахунковому періоді без перерахунку минулих періодів.

За відсутності зареєстрованих у квартирі, іншому ізольованому житловому приміщенні осіб та відомостей щодо офіційного припинення газопостачання на квартиру (будинок) облік спожитого газу здійснюється з розрахунку на одну особу.

Згідно ст. 19 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Як передбачено ст. 20 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 20 цього Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Типовий договір- затверджена компетентним органом письмова форма договору із заздалегідь визначеними умовами. Типові договори затверджуються таким органом, який в силу своєї компетенції має право встановлювати обов`язкові для сторін правила. Отже, затверджені актом органу державної влади умови стають обов`язковими для сторін. їх не можна змінювати, а дозволяється тільки конкретизувати.

Відповідно до п. 1.3. Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Позивач ОСОБА_1 приєднався до цього типового договору розподілу природного газу, так як щомісячно споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором постачання природного газу споживачам, а саме Розділом IV. «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», Розділом V. «Права та обов`язки споживача» та Розділом VІ. «Права і обов`язки постачальника». Зміст типового договору, викладений в постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500, констатує, що права та обов`язки для всіх споживачів є ідентичними.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Нормою ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язків для виконання сторонами. Згідно із вимогами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 21 ч. 2 п.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно ст. 30 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Згідно п. 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.15 р. № 2494, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до п. 3 глави 3 розділу VI Кодексу договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Примірник договору опублікований на сайті АТ «Харківміськгаз».

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій АТ «ОГЗ «Харківміськгаз» по нарахуванню об`ємів спожитого газу за методикою Тимчасового положення від 16.05.2002, зобов`язання відшкодувати збитки, здійснення нарахування об`ємів спожитого газу для осіб, що не мають індивідуального лічильника, до моменту його встановлення, за затвердженими Урядом України нормами споживання, а також визнання несправедливою та недійсною умову Договору, а саме п.п. 5.5 абзац 5, запропонованого АТ «ОГЗ «Харківміськгаз» для споживачів послуги з газопостачання, та вилучити її з тексту Договору, оскільки ці вимоги не грунтуються на нормах діючого законодавства.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «ОГЗ «Харківміськгаз» встановити йому індивідуальний лічильник газу за рахунок власних коштів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відмова АТ «ОГЗ «Харківміськгаз» встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону N 1023-XII, статті 2 Закону N 1875-IV волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильнику газу не може бути порушеним.

У судовому засіданні встановлено, що позивач висловлював волевиявлення на встановлення йому індивідуального лічильника газу, а тому це його волевиявлення не може бути порушеним. Задоволення цієї вимоги буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачу індивідуального лічильника забезпечить оплату саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість. При цьому, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Тобто, саме на АТ «ОГЗ «Харківміськгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

При цьому, встановлення індивідуального лічильника газу позивачу має проводитися в порядку та строки, визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 255, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання частково недійсним договору - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» встановити за рахунок власних коштів індивідуальний лічильник газу споживачу за адресою: АДРЕСА_1 .

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», , м. Харків, вул. Москалівська,57/59.

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», , м. Харків, вул. Москалівська,57/59.

Повне судове рішення складено 20 березня 2020 року.

Суддя: Д. Є. Боговський