Справа № 462/249/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд міста Львові у складі : головуючого судді Румілової Н.М., при секретарі Шиманській Я.І., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про стягнення середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 17 січня 2020 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій зазначив, що Залізничним районним судом м.Львова від 23 листопада 2017 року його позов до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу був задоволений. Рішення було виконане відповідачем тільки в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу по 23.11.2017 року, однак в частині поновлення на роботі виконано не було, що стало підставою для наступного позову. Рішенням Залізничного районного суду від 24 січня 2019 року його позов про поновлення на роботі та виплату за вимушений прогул задоволено (№462/4294/18). Зазначене рішення змінено постановою апеляційного суду 28 жовтня 2019 року. Остаточний розрахунок при звільненні з позивачем був проведений 6 грудня 2019 року. Вважає, що він має право на компенсацію йому втрат від неотримання заробітної плати відповідно до вимог ст.117, 235 КУпП. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в сумі 50358 грн. та спричинену йому моральну шкоду у зв`язку з тривалим порушенням його прав в сумі 20000грн.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, зазначив, що остаточний розрахунок з ним був здійснений тільки 6 грудня 2019 року.

Відповідач КЕВ м.Львова в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, проти задоволення позову заперечив, зазначив, що відповідач затягував час для вирішення спірних питань між сторонами, органами державної казначейської служби проведено безспірне списання коштів з рахунків відділу на користь позивача в сумі 13902 грн. за виконання рішення суду справі за №462/4294/18. Просив у позові відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають відмові з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволений: поновлено ОСОБА_2 на роботі сторожем Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова на користь ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу з 1.03.2016 року по 23.11.2017 року середній заробіток в сумі 49971грн.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 24 січня 2019 року (справа 462/4294/18) з відповідача стягнуто на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу, кошти на відпустку та компенсацію за затримку виплати заробітної плати при остаточному розрахунку при звільненні у розмірі 52948 грн.

Згідно до постанови Львівського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року зазначене рішення скасовано, стягнуто з відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова за затримку виконання рішення суду від 23.11.2017 року про поновлення на роботі середнього заробітку за вимушений прогул у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки в розмірі 11598грн.24 коп. В решті вимог відмовлено.

28.11.2019 року органами державної казначейської служби проведено безспірне списання коштів з рахунків відділу на користь позивача в сумі 13902 грн. за виконання рішення суду справі за №462/4294/18. Зазначений факт підтверджується заявою позивача про отримання ним остаточно коштів 6 грудня 2019року.

Частина 1 ст. 117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, чинне трудове законодавство передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні у вигляді стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а не виплату компенсації.

Суд також враховує, що ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Такого висновку прийшов Верховний Суд у Постанові від 27 червня 2018 року у справі № 810/1543/17.

Окрім того, така позиція узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшаков проти України» від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України може вимагатися лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати.

Тому суд приходить до висновку про відмову у позові про стягнення середнього заробітку згідно до ст.117 КЗпП .

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, суд керується ст.2371 КЗпП, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що суду позивачем не надано жодного доказу, які б давали підстави для задоволення позову про спричинення йому відповідачем моральних страждань.

Тому у задоволенні позову суд відмовляє в повному обсязі.

Керуючись ст. 2, 10, 11, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про стягнення середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 13 березня 2020року

Суддя: Н.М.Румілова