Справа № 588/1780/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2020 року м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С., з участю секретаря судових засідань Ноздріної В.О., з участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із указаним позовом, який мотивував тим, що 09.08.2017 він позичив ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 800 доларів США строком до 11.08.2017. ОСОБА_2 власноручно написав та підписав розписку.

Від повернення суми боргу відповідач ухиляється, чим порушив взяті на себе зобов`язання. На вимоги про повернення коштів належним чином не реагує, гроші не повертає, натомість посилається на неможливість виконання взятих на себе зобов`язань у зв`язку із відсутністю коштів.

Заборгованість за отримані кошти згідно розписки складає 800 доларів США, що по курсу НБУ станом на 01.10.2019 становить 19360, 00 гривень.

На момент подачі позовної заяви, згідно офіційному курсу НБУ 100 доларів США становить 2420 гривень.

Позивач вважає, що має право на одержання від позичальника суми позики, процентів від суми позики, 3% річних. При цьому, розмір процентів передбачається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України на підставі ст.1048 ЦК України у розмірі 6829,00 гривень. 3% річних, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України складають суму у розмірі 1242,67 гривні.

За указаних обставин, посилаючись на ст.ст.625,1046-1049 ЦК України, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за борговою розпискою у розмірі 27431,67 грн., із яких: 19360 грн. - заборгованість за позикою, 1242,67 грн. - 3 % річних від простроченої суми, 6829 грн. - відсотків за користування позикою, а також судові витрати у сумі 768,40 грн.

Відповідно до ст.178 ЦПК України, представником відповідача був поданий відзив на позов, у якому представник просить відмовити позивачу у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі. Заперечення представника обґрунтовані тим, що 09.08.2017 між відповідачем та позивачем було досягнуто домовленості, за якою ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 автомобіль ВАЗ 2108, а останній у свою чергу сплатив 800 доларів США у якості застави. У випадку повернення автомобіля до 11.08.2017 відповідач зобов`язувався повернути кошти позивачу. Однак станом на 11.08.2017 автомобіль залишився у користуванні ОСОБА_1 , відповідачем були виконані взяті на себе зобов`язання, в підтвердження чого позивачем було передано ОСОБА_2 оригінал спірної розписки. На сьогоднішній день, як відомо відповідачу, на вказаний автомобіль накладено арешт. Доказів наявності у позивача оригіналу даної розписки немає, відповідних відомостей про це у позовній заяві не зазначено. Тому сторона відповідача вважає, що відсутність оригіналу боргової розписки у позивача як кредитора, свідчить про відсутність невиконаного боргового зобов`язання у відповідача (а.с.38-39).

У відповіді на відзив позивач указав, що ніяких домовленостей із ОСОБА_2 про транспортні засоби у нього не було. Посилання представника відповідача на відсутність у нього оригіналу боргової розписки не відповідає дійсним обставинам справи. Жодних доказів того, що ОСОБА_2 мав у своїй власності автомобіль ВАЗ 2108 відзив не містить, а також не містить доказів укладення договору застави (а.с.52).

У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав із підстав указаних у ньому, просив його задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали із підстав указаних у відзиві на позов, вважають, що позов необґрунтований, підстави для його задоволення відсутні.

Суд, заслухавши позицію сторін, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів.

Судом установлено, що 09.08.2017 ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 кошти у сумі 800 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 11.08.2017, що підтверджується оригіналом розписки від 09.08.2017 та її копією (а.с.8).

Боргова розписка містить кінцеву дату повернення боргу - 11.08.2017.

Як указує позивач ОСОБА_2 свого зобов`язання за розпискою не виконав, грошові кошти у визначений у розписці термін не повернув.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання грошей.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

Розписка про отримання ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_1 в якості позики та зобов`язання повернути їх в строк до 11.08.2017 відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1,2 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 545 ЦК України регульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, наявність боргового документа, а саме боргової розписки у позивача свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язань по поверненню боргу.

Таким чином, суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконав належним чином взяті на себе за договором позики від 09.08.2017 зобов`язання, на вимогу позикодавця повинен сплатити останньому заборгованість за договором позики від 09.08.2017 .

Посилання відповідача на те, що він мав домовленість із позивачем щодо транспортного засобу ВАЗ 2108 та передав даний транспортний засобі як заставу, є необґрунтованими та ніякими доказами не підтвердженими.

Навпаки, згідно повідомлення Територіального сервісного центру №5943 Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області за №31/18/5943-302 від 03.03.2020, автомобіль ВАЗ 2108, 1986 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 був зареєстрований за гр. ОСОБА_4 . 09.08.2019 у ТЦС 7141 РЦС МВС у Черкаській області вказаний транспортний засіб був перереєстрований на підставі документа, що виданий організаторами аукціону, за гр. ОСОБА_5 . Під час реєстрації видані ДНЗ НОМЕР_2 (а.с.65).

Також не враховуються судом покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки ніхто з них не був присутній під час укладання договору позики та написання розписки. Про наявність такої розписки їм відомо лише зі слів відповідача. При цьому, вказані свідки підтвердили той факт, що між сторонами були бізнес-стосунки.

Свідки показали, що позивач користувався автомобілем ВАЗ 2108, яким раніше керував відповідач. Однак вказаний факт не свідчить про укладення між сторонами будь-якої угоди із приводу застави цього автомобіля.

Аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України гривня.

Згідно ч.1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача заборгованість за договором позики, яка підлягає до стягнення із відповідача становить суму у розмірі 800 доларів США, що по курсу НБУ станом на 01.10.2019 становить 19360,00 грн. (станом на 01.10.2019 100 доларів США за офіційним курсом НБУ становить 2420,00 грн.).

Проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ за період з 12.08.2017 по 01.10.2019 розраховані позивачем за формулою: (сума процентів дорівнює) = (сума боргу) х (облікова ставка НБУ (1%) / 100% / 365 днів х (кількість днів) та склали - 6829,00 грн.

3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 12.08.2017 по 01.10.2019 розраховані позивачем за формулою: (відсотки) = (сума боргу) х (процентна ставка) / 100% / 365 днів х (кількість днів) та склали - 1242,67 грн.

Перевіривши розрахунок процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних судом установлено правомірність нарахування останніх, відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 27431,67 грн., із яких: 19360 грн. - заборгованість за позикою, 1242,67 грн. - 3 % річних від простроченої суми, 6829 грн. - відсотків за користування позикою.

Крім цього, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. (а.с.2-4).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10-13,141,259,264,265,279,354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за борговою розпискою, яка складається із: заборгованості за позикою - 19360,00 грн.; 3% річних від простроченої суми - 1242,67 грн.; відсотків за користування позикою - 6829 грн., а всього 27431 (двадцять сім тисяч чотириста тридцять одну) грн. 67 коп. та понесені позивачем судові витрати у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 16.03.2020.

Суддя О.С.Линник