Справа № 203/1671/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 18.04.2007 року між банком та позичальником ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 4540 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник померла. Спадкоємцями останньої є відповідачі, які були зареєстровані разом із спадкодавцем за однією адресою та фактично прийняли спадщину. 27.09.2019 року до останніх було направлено лист-претензію про погашення заборгованості, але ніяких дій вчинено не було. Посилаючись на вказані обставини та в обгрунтування правових підстав на положення ЦК України, зокрема ст.ст.1281,1282 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 18.04.2007 року, яка виникла станом на 1.11.2019 року, в сумі 8103 грн. 71 коп., що становить заборгованість за простроченим тілом кредиту.

В своєму позові позивач в разі неявки відповідача не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника банку.

Відповідачі за неодноразовими викликами до суду не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи зазначене та положення ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів справи.

Перевіривши доводи позовної заяви та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.04.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, оформлений відповідною анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

На виконання умов договору позичальнику було видано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт.

Також з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 померла.

На момент його смерті залишилась неповернутою заборгованість за тілом кредиту.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (Спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218,1231 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Часом відкриття спадщини відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.3 ст.1268, ст.1269 ЦК України.

Так згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Таким чином спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Разом з тим необхідно враховувати, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включається до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст.1281,1282 ЦК України банк заявив вимоги до відповідачів, як спадкоємців померлого позичальника.

Відповідно до ст.1281 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин) було встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ч.1 ст.1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Положення зазначеної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2017 року банк направив до П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України про включення претензій кредитора до складу спадкової маси.

На підставі вказаної претензії було відкрито спадкову справу.

29.09.2017 року банком було отримано лист П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори, в якому повідомлялось про відсутність спадкоємців, які звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або про відмову в прийнятті спадщини.

З матеріалів справи також вбачається, що на момент смерті позичальника ОСОБА_3 за місцем реєстрації останньою по АДРЕСА_1 також були зареєстровані її чоловік ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів останніх, що долучені позивачем до позовної заяви.

27.09.2019 року банк направив до спадкоємця ОСОБА_1 лист-претензію про погашення заборгованості померлого позичальника за кредитним договором.

Таким чином, судом встановлено, що про смерть позичальника банку стало відомо як мінімум 26.07.2017 року, про що свідчить дата складання претензії кредитора в порядку ст.1281 ЦК України, що була направлена до нотаріальної контори 11.08.2017 року.

З долучених банком до позову копій паспортів відповідачів вбачається, що копія паспорту відповідача ОСОБА_1 засвідчена 14.03.2017 року, а відповідача ОСОБА_2 - 22.08.2011 року.

Вказане свідчить, що на момент смерті позичальника та відкриття спадщини, банк володів інформацією про спадкоємців померлого позичальника - відповідачів по справі.

Поряд з цим, лист-претензію до відповідача ОСОБА_1 банк направив 27.09.2019 року.

Доказів пред`явлення вимоги до відповідача ОСОБА_2 позивачем суду не представлено.

З позовом до суду банк звернувся 18.05.2020 року.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що банком було пропущено встановлений ст.1281 ЦК України шестимісячний строк для пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців померлого позичальника та, таким чином, втрачено право пред`явлення вимоги до останніх.

В зв`язку з цим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,202,257,261,267,525,609,627,629,638,642,1054, 1216,1218,1219,1220,1231,1268-1270,1281,1282,1296,1297 ЦК України, ст.ст2,4,5,10-13,76-80,141,211, 223,258,259,263-268,280, 281 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити повністю.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 жовтня 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак