Номер провадження: 22-ц/813/6151/20
Номер справи місцевого суду: 2-3218/2006
Головуючий у першій інстанції Остра Н.С.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

28.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Бикової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Висоцького В.Е. про відвід колегії суддів Одеського апеляційного суду Князюка О. В., Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П. у справі за апеляційною скаргою Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 про визнання права власності на самочинну будівлю,-

встановив:

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 10.03.2020 року представник Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 березня 2020 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

06 липня 2020 року представником Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 подано заяву, якою усунуто недоліки зазначені у вищевказаній ухвалі.

У поданій заяві апелянт просив суд поновити строк на апеляційне оскарження на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року. В обґрунтування клопотання зазначає, що Товариство любителів спортивного риболовства "Сонячний" причал №79 не приймало участі при розгляді справи у суді першої інстанції. Апелянт зазначає, що в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, який адресовано до Білгоро-Дністровського міськрайонного суду Одеської області підписаний головою Товариства любителів спортивного риболовства "Сонячний" причал № 79 - Коломієць О.М., однак, на даний момент, колишній голова Товариства- ОСОБА_2 заперечує, що такий відзив ним підписувався та направлявся до суду. Також, представник апелянта звертає увагу суду апеляційної інстанції, на той факт, що зазначений документ не містить штампу суду про отримання даного відзиву канцелярією суду або документів про його отримання засобами поштового зв`язку, а також те, що відзив подано не в оригіналі. У відзиві не вірно вказане прізвище голови товариства та не міститься посилання на номер справи, прізвища, ім`я, по батькові, судді який розглядає справу, а також зазначені сторони, які не є сторонами даної цивільної справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду в особі судді судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду Князюка О.В., від 16.07.2020 року Товариству любителів спортивного риболовства "Сонячний" причал № 79 поновлено строк апеляційного оскарження на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.07.2020 року у складі: головуючого судді - Князюка О.В,, суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П. справу було призначено до розгляду.

09 вересня 2020 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Висоцького В.Е. про відвід колегії суддів Одеського апеляційного суду Князюка О. В., Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П. у справі за апеляційною скаргою Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 про визнання права власності на самочинну будівлю.

Заяву вмотивовано тим, що у вступній та резолютивній частинах ухвал суду від 20.03.2020 року та від 16.07.2020 року було зазначено: «за апеляційною скаргою Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 про визнання права власності на самочинну будівлю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року».

Заявник вважає посилання на апеляційну скаргу ОСОБА_3 безпідставним, оскільки провадження за вказаною апеляційною скаргою було закрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.07.2019 року.

Заявник вказує, що сам факт відкриття суддею Одеського апеляційного суду ОСОБА_4 , апеляційного провадження викликає обгрунтований сумнів в неупередженості головуючого у справі, оскільки в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху та в ухвалі про відкриття провадження у справі містяться протиріччя.

Заявник вказує, що поновлюючи строк на апеляційне оскарження через 14 років суддя Одеського апеляційного суду Князюк О.В. не тільки не обгрунтував своє рішення, а й не врахував висновків Верховного суду щодо порушення принципу правової визначеності при поновленні строку на апеляційне оскарження та прецедентної практики Європейського суду в частині дотримання принципу res judicata.

Зазначає, що твердження апелянта щодо отримання копії рішення суду 24.02.2020 року повністю спростовується копією розписки голови Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 ОСОБА_5 від 12.02.2020 року.

Вказує, що вказані обставини були повністю проігноровані суддею Одеського апеляційного суду ОСОБА_4 , а відтак, безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження та, як наслідок, відкриття апеляційного провадження також викликає обґрунтований сумнів в неупередженості головуючого по справі.

За таких обставин, останнім днем строку на подання апеляційної скарги є 21.02.2020 року, що було проігноровано головуючим у справі суддею.

Заявник також вказує, що під час спілкування з головою ТЛСР «Сонячний» причал №79 ОСОБА_5 , йому стало відомо, що подання вказаної апеляційної скарги було обумовлено виключно наполегливими вимогами на таке звернення до суду ОСОБА_3 .

При цьому, ОСОБА_3 запевнив ОСОБА_5 , що після надходження апеляційної скарги до суду, він зможе позитивно вирішити питання щодо поновлення апелянту - відповідачу строку на апеляційне оскарження та отримати судове рішення про задоволення апеляційної скарги.

Сторона позивача у справі вважає, що зазначені головою ТЛСР «Сонячний» причал №79 обставини та хронологія подій по справі у повній мірі узгоджуються із усім вищевикладеним, що в свою чергу також викликає у ОСОБА_1 обґрунтований сумнів в неупередженості головуючого у справі.

Крім того, у даному випадку наявні обставини, які викликають у позивача сумнів в неупередженості та об`єктивності суддів Таварткіладзе О.М. та Заїкіна А.П., які є учасниками колегії під головуванням судді Князюка О.В., оскільки вказані судді не звернули уваги на усі перелічені вище обставини та допущені головуючим по справі процесуальні порушення при поновленні ТЛСР «Сонячний» причал №79 строку на апеляційне оскарження та відкриття провадження.

Заявник наголошує на тому, що вказана заява про відвід не пов`язана безпосередньо із незгодою з конкретним процесуальним рішенням (рішеннями) судді (суддів), а обґрунтовується сукупністю вищевказаних фактів та протирічливих дій судді Князюка О.В,, а також суддів Таварткіладзе О.М. та Заїкіна А.П., вчинених фактично в інтересах відповідача, що на думку ОСОБА_1 свідчить про упередженість та необ`єктивність усієї колегії суддів по справі.

Згідго статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Питання про відвід вирішується невідкладно.

Відповідно наказу № 100-в від 10.09.2020 року, наказу № 106-в від 23.09.2020 року головуючий суддя Князюк О.В. перебував у відпустці з 10.09.2020 року до 25.09.2020 року

Колегія суддів, обговоривши доводи заяви та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про відвід виходячи з наступного.

Щодо посилань представника ОСОБА_1 , що факт відкриття суддею Одеського апеляційного суду Князюком О.В, апеляційного провадження викликає обгрунтований сумнів в неупередженості головуючого у справі, оскільки в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху та в ухвалі про відкриття провадження у справі містяться протиріччя слід зазначити наступне.

Так, у вступній та резолютивній частинах ухвал суду від 20.03.2020 року та від 16.07.2020 року було зазначено: «за апеляційною скаргою Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 про визнання права власності на самочинну будівлю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року», однак посилання на апеляційну скаргу ОСОБА_3 є технічною помилкою, виправленою ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.09.2020 року.

Щодо тверджень заявника, що поновлюючи строк на апеляційне оскарження через 14 років суддя Одеського апеляційного суду Князюк О.В. не тільки не обгрунтував своє рішення, а й не врахував висновків Верховного суду щодо порушення принципу правової визначеності при поновленні строку на апеляційне оскарження та прецедентної практики Європейського суду в частині дотримання принципу res judicata слід зазначити наступне.

Приписами ст.126 ч.2 ЦПК України визначено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 127 ч.1 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, якщо визнає причину його попуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В разі поважності пропуску строку на звернення до суду з такою заявою, сторона має навести конкретні обставини, які свідчать про поважність такого пропуску, оскільки одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Суди, поновлюючи строк, повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення «Устименко проти України» випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Право на ефективний судовий захист передбачає, що сторони цивільного судочинства повинні мати змогу реалізувати право подати апеляцію з того моменту, коли вони фактично поінформовані про самі судові рішення, що можуть порушувати їх законні права чи інтереси (RYAZANTSEV v. RUSSIA, N 21774/06, § 53, від 10 березня 2011 року).

Так, ухвалою Одеського апеляційного суду в особі судді судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду Князюка О.В. було залишено без руху апеляційну скаргу Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2006 року.

Роз`яснено, що з огляду на те, що відповідачем надавався відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги підтримує (а.с. 31); з протоколу судового засідання від 31.05.2006 року вбачається, що відповідач надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника відповідача; з супровідного листа вбачається, що копія судового рішення направлялась на адресу відповідача (а.с. 36) та обізнаність представника відповідача про перегляд вказаної цивільної справи апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 , поданої 04.02.2019 року, апелянту потрібно подати обґрунтоване та вмотивоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

На виконання вказаної ухвали 06.07.2020 року представником відповідача було подано заяву про поновлення строків на апеляційне оскарження, відповідно до якої вказує, що Товариство любителів спортивного риболовства "Сонячний" причал №79 не приймало участі при розгляді справи у суді першої інстанції. Апелянт зазначає, що в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, який адресовано до Білгоро-Дністровського міськрайонного суду Одеської області підписаний головою Товариства любителів спортивного риболовства "Сонячний" причал № 79 - Коломієць О.М., однак, на даний момент, колишній голова Товариства- ОСОБА_2 заперечує, що такий відзив ним підписувався та направлявся до суду. Також, представник апелянта звертає увагу суду апеляційної інстанції, на той факт, що зазначений документ не містить штампу суду про отримання даного відзиву канцелярією суду або документів про його отримання засобами поштового зв`язку, а також те, що відзив подано не в оригіналі. У відзиві не вірно вказане прізвище голови товариства та не міститься посилання на номер справи, прізвища, ім`я, по батькові, судді який розглядає справу, а також зазначені сторони, які не є сторонами даної цивільної справи.

Перевіривши вказані обставини суд дійшов висновку про те, що Товариство любителів спортивного риболовства "Сонячний" причал №79 дійсно не приймало участі у розгляді справи в суді першої інстанції, так як не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Пунктом 8 ч.2 ст. 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є частиною національного законодавства України, має на меті гарантію не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий суд.

У пункті 1 ст. 6 Конвенції представлено «право на суд», разом із «правом на доступ до суду», тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (Голдер проти Сполученого Королівства, п. 36).

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що «право на суд» та «право на доступ до суду», не є абсолютними і може бути обмежено рішеннями суду. Однак, застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати «право доступу до суду» таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції, п. 28). Для того, щоб «право на доступ до суду» було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, п. 36).

Суворе трактування національним законодавством процесуального права (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду (Белеш та інші проти Чеської Республіки, п.50). Перешкодою також можуть бути процесуальні норми, що позбавляють суб`єктів права можливості звертатися до суду (Станєв проти Болгарії, п.п.241-245).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що відмова у поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження, виходячи з необізнаності відповідача про існування вказаної цивільної справи це відмова у доступі до правосуддя.

Твердження заявника, що останнім днем строку на подання апеляційної скарги є 21.02.2020 року, та, що дану обставину було проігноровано головуючим у справі суддею повністю спростовуються висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 06.02.2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) зроблено висновок про те, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент вчинення таких дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

Таким чином, процедура апеляційного оскарження визначається на момент подачі апеляційної скарги, тобто вчинення процесуальних дій, а не на момент ухвалення оскаржених судових рішень.

З матеріалів справи вбачається, що представник Товариства любителів спортивного риболовства «Сонячний» причал №79 ознайомився з матеріалами справи 24.02.2020 року, а апеляційну скаргу подав - 17.03.2020 року.

Відповідно до положень ст. 354 ЦПК України ( у редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Отже, твердження заявника у відповідній частині не відповідають обставинам справи.

Доводи представника ОСОБА_1 адвоката Висоцького В.Е. щодо необ`єктивності та упередженості судді є голослівними, конкретних фактів та об`єктивних доказів на підтвердження проголошених заяв не надається, даних про те, що суддя наперед висловлює власну позицію по цивільній справі у сторін немає.

За вказаних обставин заява про відвід в частині наявності обставин, які викликають у позивача сумнів в неупередженості та об`єктивності суддів Таварткіладзе О.М. та Заїкіна А.П., які є учасниками колегії під головуванням судді Князюка О.В., оскільки вказані судді не звернули уваги на усі перелічені вище обставини та допущені головуючим по справі процесуальні порушення при поновленні ТЛСР «Сонячний» причал №79 строку на апеляційне оскарження та відкриття провадження не знайшла свого відображення за результатами перевірки.

Відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участь у конкретній справі. Підстави відводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В розумінні п. п. З, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Отже, відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості судді. Наявність припущень не є достатньою підставою для відводу судді.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Що стосується питання "незалежності" для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, то судовою практикою Суду встановлено, що у цієї вимоги є два аспекти, суб`єктивний та об`єктивний. По-перше, суд має бути суб`єктивно незалежним, тобто у жодного із членів трибуналу не має бути персональних упереджень або необ`єктивності. Персональна неупередженість презюмується, якщо немає доказів про протилежне. По-других, трибунал має також бути неупередженим із об`єктивної точки зору, тобто ним мають надаватися достатні гарантії відсутності будь-яких обґрунтованих сумнівів у цьому відношенні (рішення у справі "Кііскінен проти Фінляндії"). Згідно із об`єктивним критерієм, особливо необхідно визначити, поза межами особистої поведінки суддів, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви у неупередженості суддів (рішення у справах "Клейн та інші проти Нідерландів", "Агрокомплекс проти України").

Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", "Ветштайн проти Швейцарії". Отже, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справах "Пуллар проти Сполученого Королівства", "Газета "Україна-центр" проти України").

При вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Газета "Україна-центр" проти України").

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Обставин, які б унеможливлювали участь суддів у розгляді справи не встановлені, заінтересованості у розгляді справи суддів не має, повідомлення про наявність стосунків судді з представником у справі жодним чином не підтверджені, носять надуманий характер.

Дії судді - доповідача під час розгляду справи не виходили за межі повноважень, передбачених ст.ст 354-361 ЦПК України та були направлені на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, так само як і іншого учасника колегії.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на такі обставини, підстави для задоволення відводу суддів, передбачені ст. ст. 36,37 ЦПК України, - відсутні, заява є необґрунтованою.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За таких обставин провадження у справі необхідно зупинити до вирішення питання про відвід суддів, справа разом із заявою про відвід підлягає передачі до канцелярії суду для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 33, для розгляду питання про відвід.

Керуючись ст. ст. 36, 40, п. 11 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Визнати необґрунтованим заявлений представником ОСОБА_1 адвокатом Висоцьким В.Е. відвід колегії суддів Одеського апеляційного суду Князюка О. В., Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.

Передати справу до канцелярії Одеського апеляційного суду для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України для розгляду питання про відвід, зупинити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе