Справа №265/5761/20
Провадження №2-о/265/476/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/5761/20 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області,

за участі заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, звернувшись до суду із вказаною заявою, вказував, що ОСОБА_1 втратив паспорт громадянина України, тому звернувся до Лівобережного РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України Донецької області із заявою щодо видачі паспорта громадянина України замість втраченого, де йому було відмовлено на підставі того, що при проведенні перевірки особи заявника не встановлена його належність до будь-якої держави, про що була надана довідка. На підставі переліченого він змушений звернутися із заявою до суду про встановлення факту постійного проживання на території України на момент незалежності України. Зазначав при цьому, що паспортні архіви знаходяться на тимчасово непідконтрольній Україні території за Законом України «Про особливий порядок місцевого самоуправління в окремих районах Донецької та Луганської області» та Постанови Верховної Ради України «Про визнання отельних районів, міст та селищ Донецької та Луганської області тимчасово окупованих територій». Зазначав, що закордонного паспорту, паспорту моряка, чи інших документів, які б давали можливість перетинати кордон держави України він не отримував, тому кордон держави не перетинав. При цьому паспорт громадянина України заявника був втрачений у зв`язку із кримінальним провадженням. Додавав, що він у м. Вахрушеве мешкав разом із батьками по АДРЕСА_1 та навчався в середній школі № 23 з 1988 року, після чого навчався в ГРПМПУ за спеціальністю машиніста моторних установок та працював машиністом підземних установок на шахті 7-8 БИС. При цьому його батьки померли, ОСОБА_3 у 2005 році, а ОСОБА_4 у 1995 році. Оскільки у заявника немає паспорта громадянина України, тому він отримав тимчасово Маріупольським міським центром з обслуговування громадян без визнання місця проживання посвідчення про взяття на облік від 27 лютого 2018 року та довідку № 261 про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, про прийняття на обслуговування у Маріупольському міському центрі з обслуговування громадян без визначеного місця проживання. На підставі наданих доказів просив суд встановити факт постійного проживання на території Україна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хрустальне (Вахрушеве) Луганської області на момент проголошення незалежності України, 24 серпня 1991 року.

Ухвалою суду від 4 вересня 2020 року була проведена заміна заінтересованої сторони, замість первісного на належного, шляхом заміни Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області.

За письмовими поясненнями на подану заяву представник Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, ОСОБА_5 , не погоджуючись із вимогами ОСОБА_1 , вказувала, що ОСОБА_1 звернувся із заявою до суду для встановлення факту свого постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року з метою отримання громадянства України та оформлення паспорта громадянина України. При цьому ГУ ДМС в Донецькій області, ознайомившись з письмовими доказами, наданими заявником, вважає, що вони не підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України у визначений в його заяві період, тому просила рішення по справі за такою заявою винести на розсуд суду.

В судовому засіданні заявник, ОСОБА_1 , вказував, що він отримував паспорт громадянина у 1999 році, однак втратив його, коли батько заявника у 2003 році знищив його паспорт. З того часу у нього не було паспорта громадянина України. Він також дійсно з 2004 року по 2008 рік відбував покарання у місцях позбавлення волі. При його зверненні до Лівобережного РВ у м Маріуполі ГУ ДМС у Донецькій області у 2018 році, йому було відмовлено у видачі паспорту через не підтвердження його громадянства. Просив суд задовольнити його заяву.

Представник зацікавленої особи, ОСОБА_2 , у судовому засідання проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечувала, визнаючи його належність до громадянства України, залишивши ухвалення рішення по справі на розсуд суду.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, вважає, що подана ОСОБА_1 заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 17 березня 2018 року повторно Лівобережним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 61, вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Боково-Хрустальне м. Хрустальний Луганської області, батьками якого вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 8).

Згідно із заявою про видачу паспорта громадянина України (форми 1) ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що він народився у м. Боково-Хрустальному (до 2016 року м. Вахрушеве) Луганської області, якому було оформлено та видано паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 від 17 вересня 1999 року (а. с. 9).

Відповідно до довідки Маріупольського ОДПІ (Лівобережне відділення) про присвоєння ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП вбачається, що останньому було 14 березня 2002 року присвоєно РНОКПП № НОМЕР_2 (а. с. 7).

На підставі довідки про звільнення (серії ЛУГ № 000275) від 29 серпня 2008 року, виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Боково-Хрустальне (до 2016 року м. Вахрушеве) Луганської області, громадянину України, вбачається, що останній відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби з 5 лютого 2004 року по 29 серпня 2008 року (а. с. 10).

Відповідно до вироку Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року по справі № 264/6528/15-к вбачається, що судами було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Боково-Хрустальне (до 2016 року м. Вахрушеве) Луганської області, є громадянином України (а. с. 18-20, 21-23).

За посвідченням про взяття на облік № 20 від 27 лютого 2018 року, виданого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що останній перебуває на обліку у Маріупольському міському центрі з обслуговування громадян без визначеного місця проживання, що також підтверджується довідкою № 261 про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, розташованої по АДРЕСА_2 , виданою ОСОБА_1 (а. с. 12, 13).

Відповідно до п. 7, 16, 90 Розділу ІІ «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України. Для перевірки належності до громадянства України особа подає заяву про перевірку належності до громадянства України, в якій у довільній формі викладає, у зв`язку з якими обставинами потребує перевірки належність до громадянства України. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником, не пізніш як у тижневий строк з дня надходження відповідного рішення повідомляє про нього заявника у письмовій формі. У разі прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України заявникові у письмовій формі повідомляються причини відмови.

На підставі п. 5 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі - Порядок), у разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт.

За п. 42 Порядку стосовно осіб, які досягли 16-річного віку та місце проживання яких не зареєстровано, проводиться перевірка щодо оформлення на ім`я особи паспорта громадянина України зразка 1994 року за даними обліку територіального підрозділу ДМС за попереднім зареєстрованим місцем проживання особи. Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України.

Згідно із п. 44, 55 Порядку в разі видачі паспорта, який втрачено/викрадено, іншим територіальним підрозділом ДМС для підтвердження видачі особі паспорта, який втрачено/викрадено, не пізніше наступного дня після прийняття до розгляду заяви-анкети до такого територіального підрозділу ДМС надсилається запит за формою, встановленою МВС. За результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі свідоцтва про народження, а також перевірки факту належності особи до громадянства України працівником територіального підрозділу ДМС складається висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником територіального органу ДМС.

Суд при цьому зауважує, що на підставі «Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085, вбачається, що м. Боково-Хрустальне (до 2016 року м. Вахрушеве) м. Хрустальний Луганської області віднесено до такого Переліку.

Таким чином судом було встановлено, що на території м. Боково-Хрустальне м. Хрустальний Луганської області органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, внаслідок чого перевірити паспортизацію заявника, як громадянина України, проведену 17 вересня 1999 року наразі немає можливості.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається за територіальним походженням.

На підставі Листа від 1 січня 2012 року Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом (13 листопада 1991 року).

Суд на підставі переліченого зазначає, що у судовому засіданні було вставлено, що заявник народився на території України, громадянство України якого не ставилось під сумнів та визнавалось при видачі йому паспорту громадянина України при досягненні ним повноліття у 1999 році, видачі довідки про присвоєння РНОКПП, а також було підтверджено судовими рішеннями про його засудження до покарання за КК України.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені норми права, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої ОСОБА_1 заяви, на підставі чого його вимоги підлягають задоволенню.

В свою чергу суд відхиляє посилання представника заінтересованої особи, ОСОБА_5 , щодо заперечення доводів заяви ОСОБА_1 , оскільки останні у сукупності досліджених доказів були підтверджені у суді.

Отже, суд за наслідком розгляду справи дійшов висновку, що ОСОБА_1 постійно мешкав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На підставі переліченого, суд вважає можливим для підтвердження громадянства України встановити даний юридичний факт.

Керуючись ст. 293-294, 315-316, 318-319 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, задовольнити.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Боково-Хрустальне м. Хрустальний Луганської області Україна, - постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 30 вересня 2020 року.

Суддя