Справа № 415/9814/18
Провадження № 22-ц/810/1122/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М. (суддя-доповідач)

суддів Єрмакова Ю.В., Дронської І.О.

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

на рішення Біловодського районного суду Луганської області (суддя Соболєв Є.О.)

від 22 жовтня 2019 року

у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»

відповідач ОСОБА_1

відповідачка ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказало, що 02 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та відповідачами був укладений кредитний договір №432/2012-Р, згідно якого позивач надав відповідачам споживчий кредит в сумі 126720, 00 грн. зі сплатою 18, 6% річних, а за користуванням кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором 23, 2 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов`язань відповідачів за кредитним договором, цього ж дня між позивачем та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір поруки №432/2012-Р/П, згідно якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язалась солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за кредитним договором.

Грошові кошти разом зі сплатою процентів відповідачі зобов`язались повертати щомісяця з 1-го по 10-те число кожного місяця шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 3265, 00 гривень, з кінцевим строком погашення до 01 листопада 2017 року включно.

Відповідачі зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконали належним чином, у зв`язку з чим станом на 16 жовтня 2018 року за ними утворилась заборгованість, на загальну суму 109422.93 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 94821, 99 грн.; нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01 липня 2014 року по 30 квітня 2015 року в сумі 14600, 94 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 109422, 93 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 22 жовтня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №432/2012-Р від 02 листопада 2012 року, яка утворилась за період з грудня 2015 року по 16 жовтня 2018 року у сумі 65639, 26 грн, яка складається і боргу за кредитом в розмірі 65639, 26 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 432/2012-Р від 02 листопада 2012 року, строк сплати якої настав за період до грудня 2015 року у сумі 42783, 67 грн., яка скадаться із боргу за кредитом в розмірі 28182, 73грн. та відсотків за користування кредитом 14600, 94 грн.

В частині позовних вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором строк сплати якої настав до грудня 2015 року відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 1762, 00 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу в задоволенні вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, строк сплати якої настав до 10 грудня 2015 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги в цій частині, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Зокрема, посилається на те, що поза увагою суду залишилась та обставина, що відповідно до положень договору поруки цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за договором. Оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за договором поруки з урахуванням умов пунктів 5.1. та 5.2. договору поруки продовжують існувати.

Крім того, позивач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень кредитного договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишилися невиконаними на момент закінчення строку дії договору.

Відповідачі правом відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Стислий виклад встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи

02 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та відповідачами був укладений кредитний договір №432/2012-Р, згідно якого позивач надав відповідачам споживчий кредит в сумі 126720, 00 грн. зі сплатою 18, 6% річних, а за користуванням кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором 23, 2 % річних.

Відповідно до п. 3.1 Договору відповідач зобов`язався погашати отриманий кредит у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до цього Договору та сплачувати проценти за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 3265, 00 гривень, щомісячно з 1-ого (першого) по 10-е число кожного місяця, з кінцевим строком погашення до 01 листопада 2017 року включно.

В якості забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та відповідачами укладено договір поруки №432/2012-Р/П, згідно якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язалась солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за кредитним договором.

Станом на 16 жовтня 2018 року за відповідачами утворилась заборгованість, на загальну суму 109422, 93 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 94821, 99 грн.; нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01 липня 2014 року по 30 квітня 2015 року в сумі 14600, 94 грн.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Предметом апеляційного розгляду справи є рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги до відповідачки ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, строк сплати якої настав до 10 грудня 2015 року .

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення з поручителя солідарно з позичальником кредитної заборгованості, що утворилась до грудня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що з цією вимогою позивач звернувся до суду після спливу вказаного у п.5.2. договору строку дії поруки.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, які правильно застосовані до правовідносин сторін.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року за № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року за № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року за № 1519/2-3165/11.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 5.2. договору поруки сторони визначили, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього Договору.

Отже сторони під час укладення зазначеного договору поруки встановили строк припинення поруки, який становить три роки з дня настання строку виконання зобов`язання.

Умови укладеного між сторонами договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Суд першої інстанції з урахуванням умов кредитного договору № 432/2012-Р від 02 листопада 2012 року та договору поруки № 432/2012-Р /п, дійшов правильного висновку про те, що сторони встановили не лише строк дії кредитного договору і договору поруки, який становить три роки від дня настання виконання зобов`язання, а й строки виконання боржником й поручителем окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Як зазначалося вище умовами кредитного договору №432/2012-Р від 02 листопада 2012 року передбачено повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами щомісячними платежами у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до кредитного договору з останнім строком погашення 01 листопада 2018 року.

Судом встановлено, що до серпня 2014 року відповідач не мав прострочення погашення кредиту. Віднесення заборгованості на прострочену відбулось 29 жовтня 2014 року, таким чином, перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом обраховується з 11 серпня 2014 року. До серпня 2014 року відповідач не мав прострочення по процентам, остання дата нарахування процентів 30 квітня 2015 року, перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення процентів почався з 11 серпня 2014 року. Відповідно трирічний строк дії поруки по процентах сплинув 01 травня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом банк звернувся до суду 28 листопада 2018 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті.

За таких обставин, правильними є висновок суду першої інстанції про те, що з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, що виникла за період з серпня 2014 року по листопад 2015 року позивач звернувся до суду після спливу вказаного у п.5.2. договору строку дії поруки (три роки), а стосовно вимоги про стягнення заборгованості за процентами за весь період, оскільки останнє нарахування відбулось 30 квітня 2015 року, строк пред`явлення вимоги до поручителя щодо ота нього платежу по процентах сплинув 01 травня 2018 року, тому за правилами частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука щодо вказаних щомісячних платежів припинилась, оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами (щомісячними платежами).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором строк сплати якої настав до 10 грудня 2015 року відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджується з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 Цивільного процесуального України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, а доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги не відшкодовуються відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 375, 381-384, 388-391 Цивільного процесуального кодексу України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 22 жовтня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Н.М.Авалян

Судді Ю.В.Єрмаков

І.О.Дронська