справа № 756/6004/16-ц
головуючий у суді І інстанції Тітов М.Ю.
провадження № 22-ц/824/1835/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та інше, -

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Терра Банк» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, внесення змін до трудової книжки, стягнення розрахунку при звільненні, невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з липня 2013 року позивач працювала на посаді начальника управління методології ПАТ «Терра Банк».

12 травня 2014 року її незаконно звільнено із займаної посади на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року її поновлено на роботі, а рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу і відшкодовано моральну шкоду.

Одночасно з поновленням на роботі, їй вручено повідомлення про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників та повідомлення про зміну істотних умов праці, відповідно до якого запропоновано зайняти посаду архіваріуса із встановленням неповного робочого часу - 2 години на тиждень.

У зв`язку з численними порушеннями її трудових прав, невиконанням судових рішень про виплату середнього заробітку і відшкодування моральної шкоди, вона звернулася до ПАТ «Терра Банк» із заявою від 12 червня 2015 року про звільнення за власним бажанням з 26 червня 2015 року на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, зазначивши у заяві допущені роботодавцем порушення законодавства про працю, умов колективного і трудового договору.

Проте, відповідач проігнорував її заяву про звільнення, а також встановлені ним же строки скорочення її посади, та без її згоди на підставі наказу від 26 липня 2015 року здійснив незаконне переведення її на іншу посаду у зв`язку із зміною умов праці.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року, яке набрало законної сили, зазначений наказ відповідача про її переведення визнано незаконним.

30 березня 2016 року позивач отримала поштове відправлення від відповідача, з якого дізналася, що з 26 лютого 2016 наказом від 04 березня 2016 року її звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин.

Позивач вважає таке звільнення безпідставним та незаконним, оскільки воно відбулось через 8 місяців після того, як вона висловила свою незгоду працювати у відповідача та бажання звільнитися. До того ж зазначає, що в день звільнення з нею не було проведено розрахунок, чим порушено вимоги статті 116 КЗпП України.

Також, позивач посилалася на дискримінаційний характер дій відповідача по відношенню до неї, оскільки, зокрема, протягом 2015-2016 років жодного з інших працівників банку, окрім неї, не було звільнено з підстав, визначених частиною 4 статті 40 КЗпП України, жодна із сум заборгованості по заробітній платі перед працівниками банку не була віднесена до сьомої черги реєстру кредиторів, крім суми заборгованості перед позивачем.

До того ж, неправомірними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає в позбавленні останньої єдиного джерела існування, неможливості матеріально забезпечувати своїх дітей. Розмір моральної шкоди оцінений позивачем у розмірі 30 000 грн.

Посилаючись на наведене, з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог від 16 травня 2016 року (а.с. 81-90 т.1), від 13 лютого 2017 року (а.с. 186 т. 1), від 13 лютого 2017 року (а.с. 189 -190 т. 1), від 16 липня 2017 року (а.с. 235-238 т. 1) позивач просила суд:

визнати незаконним та скасувати наказ від 04 березня 2016 року про звільнення за пунктом 4 частиною 1 статті 40 КЗпП України;

дослідити, визначити та підтвердити черговість для правильного застосування підстав звільнення позивача (зважаючи на наявність заяви позивача про звільнення від 12 червня 2015 року та наявності повідомлення від ПАТ «Терра Банк» про скорочення та попередження про істотну зміну умов праці);

поновити позивача на роботі на посаді начальника управління методології, а у зв`язку із фактичною неможливістю виходу на роботу - з подальшим звільненням відповідно до статті 240-1 КЗпП України;

зобов`язати відповідача розірвати трудовий договір з позивачем та відповідно внести зміни до запису №34 трудової книжки позивача та зазначити підставу звільнення у відповідності до визначеної судом підстави або за частиною третьою статті 38 КЗпП України або за пунктом 1 статті 40 КЗпП України;

стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні;

стягнути з відповідача розрахунок при звільненні, включаючи невиплачену заборгованість із заробітної плати у сумі 414 254 грн 64 коп., компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки у сумі 104 299 грн за 2014-2017 роки, у тому числі за час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням та переведенням на іншу роботу;

стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26 червня 2015 року по дату ухвалення судового рішення у розмірі 455 039 грн.;

стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13 липня 2015 року по дату поновлення на роботі;

стягнути з відповідача вихідну допомогу при звільненні у розмірі трьох посадових окладів у сумі 49 842 грн.;

стягнути з відповідача 30 000 грн на відшкодування моральної шкоди у розмірі;

дійти висновку про дискримінаційний характер дій відповідача по відношенню до позивача стосовно невиплати заробітної плати, позбавлення права на додаткові соціальні відпустки як матері двох або більше дітей, прийняття рішень про зміну істотних умов праці з оплатою нижче прожиткового мінімуму та подальше звільнення позивача «за прогул без поважних причин» без остаточного розрахунку в розумінні Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україна» (за соціальним статусом);

допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі, розрахунку при звільненні та стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та інше - залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм закону на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, підстав для зміни формулювання причини звільнення, судом не встановлено, при звільненні відповідачем проведено повний розрахунок з позивачем у встановлені строки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

А також, апеляційна скарга мотивована тим, що справа розглядалася судом першої інстанції з порушенням права позивача на справедливий розгляд справи протягом розумного строку; судовий розгляд здійснено формально та на підставі недостовірних даних; суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про призначення економічної експертизи та залучення до участі у справі у якості третьої особи Державної служби України з питань праці (надалі по тексту - Держпраця) та виклик в судове засідання інспектора Держпраці, який проводи перевірку відповідача щодо дотримання законодавства про працю; судом першої інстанції не досліджувалися оригінали документів, що були подані позивачем; не звернув уваги на доводи позивача про відсутність інформування позивача про невиконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року та про невідповідність розрахунку лікарняних листків з даними ФСС.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав пояснення на апеляційну скаргу, де серед іншого зазначив, що відповідач у справі ПАТ «Терра Банк» ліквідовано, про що відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 15 травня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 4044222 про державну реєстрацію припинення Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» (), як юридичної особи, а отже ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Згідно зі статтею 52 цього Закону вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними. Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» припинилися.

До пояснень на апеляційну скаргу представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Сотніковою І.В. додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» (а.с. 169-173 т. 2).

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» до категорії неплатоспроможних» від 21 серпня 2014 року № 518 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21 серпня 2014 року № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк», згідно з яким в ПАТ «Терра Банк» з 22 серпня 2014 року по 22 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра Банк» Ірклієнка Юрія Петровича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 грудня 2014 року № 156 «Про продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк» строк проведення тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра Банк» було подовжено до дня отримання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Терра Банк».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 23 грудня 2014 року № 831 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 грудня 2014 року № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Терра Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» Ірклієнка Юрія Петровича строком на 1 рік з 24 грудня 2014 року по 23 грудня 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 грудня 2015 року № 222 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк» та делегування повноважень ліквідатора» строк проведення процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк» продовжено на один рік по 23 грудня 2016 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» - Ірклієнка Юрія Петровича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2016 року № 2902 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк» та делегування повноважень ліквідатора» строк проведення процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк» продовжено на один рік по 23 грудня 2017 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» - Ірклієнка Юрія Петровича, якому було делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Терра Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 грудня 2017 року № 5335 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк» та продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Терра Банк» Ірклієнка Юрія Петровича на строк до 06 грудня 2018 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 листопада 2018 року № 2955 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк» та продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Терра Банк» Ірклієнка Юрія Петровича на строк до 06 грудня 2019 року.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб забезпечує належне оформлення, упорядкування та зберігання усіх, у тому числі фінансово-господарських, документів неплатоспроможного банку протягом ліквідаційної процедури.

До завершення ліквідації неплатоспроможного банку Фонд зобов`язаний забезпечити збереженість архівних документів неплатоспроможного банку і передати їх на зберігання до Національного банку України.

Національний банк України зобов`язаний прийняти документи неплатоспроможного банку на зберігання по мірі їх подання Фондом.

Як вбачається з відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 27?8019/20 від 19 червня 2020 року, наданої на запит апеляційного суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації ПАТ «Терра Банк» Ірклієнко Ю.П. передав директору Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України ОСОБА_2 на зберігання до архіву Національного банку України документи ПАТ «Терра Банк», що підтверджується актом № 1 про приймання-передавання документів на зберігання до архіву Національного банку України (а.с. 243-244, 247-248 т. 2).

Відповідно до пункту 4 статті 53 Закону (в редакції, яка діяла в період завершення процедури ліквідації ПАТ «Терра Банк») визначено, що у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.

Додатково, пунктом 536 постанови Правління Національного банку України № 149 від 22 грудня 2018 року «Про затвердження Положення про ліцензування банків» зазначено, що Фонд гарантування вкладів у разі ліквідації банку згідно з пунктом 521 глави 63 розділу XI цього Положення для виключення відомостей про банк із Державного реєстру банків подає до Національного банку України:

1. рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів про затвердження ліквідаційного балансу банку та звіту Фонду гарантування вкладів або уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів про завершення ліквідації банку (їх засвідчені копії);

2. складений відповідно до нормативно-правового акта Фонду гарантування вкладів щодо порядку виведення банків із ринку звіт Фонду гарантування вкладів або уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів про завершення ліквідації банку;

3. акти про передавання документів банку до архіву Національного банку;

4. інформацію про припинення повноважень/звільнення керівників банку та керівника підрозділу внутрішнього аудиту, що відбулися після прийняття рішення про визнання банку неплатоспроможним або про відкликання Національним банком у банку банківської ліцензії з власної ініціативи (з датою припинення повноважень/звільнення кожного) та засвідчені копії рішень уповноваженого органу/уповноваженої особи про таке припинення повноважень/звільнення.

Як вбачається з відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 27?8019/20 від 19 червня 2020 року, наданої на запит апеляційного суду, ліквідаційний баланс, звіт про завершення ліквідації банку та інші, передбачені вимогами законодавства документи були передані Фондом гарантування до Національного банку України та прийняті останнім 21 травня 2019 року та 27 травня 2019 року.

Відповідно до частини третьої статті 53 вказаного Закону ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

15 травня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 4044222 про державну реєстрацію припинення Публічного Акціонерного Товариства «Терра Банк» (, місцезнаходження юридичної особи: 01103, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 23В), як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, банк ліквідованим, а повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як ліквідатора Публічного Акціонерного Товариства «Терра Банк» припиненими.

Згідно зі статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними.

Як вбачається з відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 27?8019/20 від 19 червня 2020 року, наданої на запит апеляційного суду, стосовно надання інформації чи була створена спеціальна установа, якій передані залишки на погашення заборгованості ПАТ «Терра Банк», повідомляю, що відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відносно ПАТ «Терра Банк» відсутні дані про створення спеціальної установи.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1362 від 16 травня 2018 року було встановлено, що у зв`язку з відсутністю законодавчого регулювання порядку діяльності спеціальної установи, функціонування спеціальної установи відповідно до статті 52-2 вказаного вище Закону на сьогодні неможливо, що виключає передачу активів та зобов`язань неплатоспроможних банків (а.с. 249 т. 2).

Отже, під час перегляду судового рішення судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідача у справі ПАТ «Терра Банк» ліквідовано, про що 15 травня 2019 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення суду від 19 жовтня 2018 року, в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

А також, судом апеляційної інстанції встановлено, що дані про створення спеціальної установи якій передані залишки на погашення заборгованості ПАТ «Терра Банк», - відсутні.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частинами третьою, четвертою статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.

Відповідно до частини другої статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За змістом пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина друга статті 256 ЦПК України).

Частиною першою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 377 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Відповідно до частини 2 Постанови пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Згідно з абзацу 4 частини 2 Постанови пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Однак, колегія апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вказаним вимогам повністю не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.

Відповідно до пункту 4 статті 36 КЗпП України однією із підстав припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи працівника (статті 38, 39 цього Кодексу).

Згідно з частинами першою, третьою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України), не визнаються роботодавцем, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

Судом першої інстанції з поданих сторонами доказів встановлено, що зазначені ОСОБА_1 у заяві від 12 червня 2015 року порушення трудового законодавства роботодавцем ПАТ «Терра Банк» не визнані і у ході судового розгляду їх існування не підтверджено (а.с. 52-54 т.1).

Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У період з 24 листопада 2017 року по 04 грудня 2017 року Головним управлінням Держпраці у Київській області здійснювалась перевірка щодо дотримання трудового законодавства України ПАТ «Терра Банк» у правовідносинах з ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено Акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 26-611/1285, відповідно до якого порушень ПАТ «Терра Банк» вимог законодавства не виявлено (а.с. 1-12 т. 2).

Встановивши, що підстав для звільнення ОСОБА_1 згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України у роботодавця не було, а самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору він не вправі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність відмови ПАТ «Терра Банк» у звільненні позивача за частиною третьою статті 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного і трудового договору.

Зазначені обставини встановлені також рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року, яке набрало законної сили (ухвала Апеляційного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року у справі № 22?ц?796/1454/16р.) та в силу положення частини четвертої статті 82 ЦПК України не потребують доказування (а.с. 78-79 т.1 а.с. 56-60 т. 2).

Із зазначеного випливає, що у ПАТ «Терра Банк» були відсутні підстави для звільнення позивача з посади за частиною 3 статті 38 КЗпП України.

Апеляційний суд відхиляє доводи заявника про те, що після отримання її заяви ПАТ «Терра Банк» зобов`язане звільнити її з 26 червня 2015 року, видати трудову книжку і провести повний розрахунок, оскільки позивач подала заяву про звільнення з передбачених частиною 3 статті 38 КЗпП України підстав, які роботодавцем не визнані, тому останній обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у розірванні трудового договору за цією заявою листом від 22 червня 2015 року. У цьому листі ПАТ «Терра Банк» навів доводи на спростування тверджень працівника про порушення роботодавцем законодавства про працю, умов колективного і трудового договору.

Разом з тим, колегія апеляційного суду не погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України з таких підстав.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Таким чином, у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.

Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом відповідача від 06 липня 2015 року ОСОБА_1 було переведено на посаду архіваріуса відділу організації та контролю документообігу управління справами ПАТ «Терра Банк» та встановлено їй неповний робочий час - 2 години на тиждень (а.с. 68 т. 2).

Не погоджуючись із такою істотною зміною умов праці, ОСОБА_1 оскаржила зазначений наказ від 06 липня 2015 року у судовому порядку.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 10 лютого 2016 року, визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Терра Банк» від 06 липня 2015 року про переведення ОСОБА_1 на посаду архіваріуса та зобов`язано банк внести відповідний запис до трудової книжки (а.с. 78-79 т.1 а.с. 56-60 т. 2).

Колегія апеляційного суду вважає, що оскільки переведення позивача на посаду архіваріуса відбулося з порушенням норм трудового законодавства, то у останньої не виник обов`язок з виконання трудових обов`язків на підставі незаконного та у подальшому скасованого наказу відповідача.

Суд апеляційної інстанції враховує, що після набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу від 06 липня 2015 року про переведення позивача на посаду архіваріуса (10 лютого 2016 року) відповідач належним чином не проінформував позивача про скасування свого наказу та поновлення її 16 лютого 2016 року на попередній посаді начальника управління методології, а тому відсутні підстави вважати законним її звільнення 26 лютого 2016 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Про поновлення позивача на роботі відповідач повідомив ОСОБА_1 листом лише 04 березня 2016 року (а.с. 64 т. 1).

Таким чином, невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням, за відсутності відомостей про поновлення позивача на попередній посаді, не можна вважати прогулом без поважних причин.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність наказу відповідача від 04 березня 2016 року про звільнення позивача 26 лютого 2016 року (а.с. 42 т. 2).

Апеляційний суд враховує, що працівник має підпорядковане становище перед працедавцем, а тому потребує підвищеного захисту від неправомірних дій працедавця по відношенню до працівника, а тому, з огляду на вищезазначені обставини, вважає, що права позивача підлягали захисту саме у визначений позивачем спосіб, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Зазначене потягло за собою неправильне вирішення позовних вимог про поновлення позивача на роботі на посаді начальника управління методології, а у зв`язку із фактичною неможливістю виходу на роботу у зв`язку з ліквідацією роботодавця - з подальшим звільненням відповідно до статті 240-1 КЗпП України пунктом 1 статті 41 КЗпП України, а також про стягнення вихідної допомоги на підставі статті 44 КЗпП України, середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України та відшкодування моральної шкоди відповідно до статті 237-1 КЗпП України.

При цьому, суд апеляційної інстанції також враховує, що на час розгляду справи у суді першої інстанції у ПАТ «Терра Банк» вже було розпочато процедуру ліквідації, стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було неможливим.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією щодо застосування норм матеріального права, сформульованою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 і від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-254 цс 18).

Згідно з частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 зроблено висновок, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».

Вирішуючи цей спір, суду необхідно встановити наявність чи відсутність повної ліквідації підприємства, оскільки, якщо на день прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі підприємство вже ліквідовано, суд повинен встановити наявність чи відсутність правонаступника, притягти до участі в справі суб`єктів, зазначених у статті 240-1 КЗпП України та встановити коло суб`єктів до компетенції яких входить повноваження щодо поновлення порушеного права працівника.

Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 частини першої статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Колегія апеляційного суду, встановивши, що

позивача звільнено з порушенням встановленого порядку,

позивач просить його поновити на посаді начальника управління методології,

після ухвалення оскаржуваного судового рішення, відповідача у справі ПАТ «Терра Банк» ліквідовано, юридична особа припинилася 15 травня 2019 року,

вважає, що у зв`язку з цим поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі неможливе та визнає позивача таким, що звільнений 15 травня 2019 року згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією ПАТ «Терра Банк».

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд позбавлений можливості застосувати частину третю статті 377 ЦПК України, оскільки рішення суду першої інстанції не є законним й обґрунтованим, тому на підставі частини першої цієї статті робить висновок про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про поновлення на роботі, внесення змін до трудової книжки, стягнення розрахунку при звільненні, невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди, визнання дискримінаційним характеру дій відповідача по відношенню до позивача, оскільки відповідача юридичну особу - ПАТ «Терра Банк» припинено без правонаступництва.

У зв`язку з цим апеляційна скарга задовольняється частково та у такому разі розподіл судових витрат не здійснюється.

Зазначені висновки узгоджуються із конкретизованою правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14037 цс 20) (пункт 51-58).

Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (частина перша статті 417 ЦПК України).

Керуючись пунктом 7 частини 1 статті 255, 377 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Терра Банк «Про звільнення за прогул ОСОБА_1 » №12-ос від 04 березня 2016 року.

Визнати ОСОБА_1 такою, що звільнена з посади начальника управління методології Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» 15 травня 2019 року згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Публічного акціонерного товариства «Терра Банк».

В іншій частині позовних вимог про поновлення на роботі, внесення змін до трудової книжки, стягнення розрахунку при звільненні, невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди та визнання дискримінаційним характеру дій відповідача по відношенню до позивача, - провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29 вересня 2020 року.

Головуючий Г.І.Мостова

Судді Г.М. Кирилюк

І.М.Рейнарт