Справа № 221/9849/19
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Богомолової Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Рибалка Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зацікавлена особа - служба у справах дітей Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, про надання дозволу на виїзд з тимчасово окупованої території та в`їзд на вказану територію неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію України до м. Шахтарськ Донецької області та в`їзд з тимчасово окупованої території України до м. Волноваха Донецької області Україна дитини ОСОБА_3 строком на 3 місяці без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 . В обґрунтування позову вказує на те, що вона протягом чотирьох років, починаючи з 2002 року сумісно мешкала з ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач матеріально утримує та піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На теперішній час відносин з батьком дитини не підтримує. Вже протягом 11 років місцезнаходження ОСОБА_2 їй не відоме, раніше відповідач мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , але вже тривалий час не може його розшукати та отримати дозвіл на виїзд дитини з окупованої території на територію України з метою оформлення паспорту громадянина України з безконтактним електронним носієм (ID картка).

Згідно ухвал Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 28.12.2008 року та 08.06.2010 року громадянина ОСОБА_2 оголошено в розшук з метою стягнення з нього аліментів на утримання сина.

Вказує, що вона з сином зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . В жовтні 2019 року вона перемістилась з тимчасово окупованої території міста Шахтарська до смт. Донське Волноваського району Донецької області, з метою пошуку роботи та житла для себе та її сина. Місце перебування позивача підтверджується довідкою від 07.10.2019 р., № 1438- «Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи».

Дитина мешкає наразі з матір`ю позивача у місті Шахтарську, доки позивач не знайде роботу та житло. Отже їй необхідно отримати дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території та в`їзд на вказану територію її сина без згоди та супроводу батька строком на 3 місяці. Дозвіл батька отримати неможливо у зв`язку з відсутністю будь - яких стосунків та відомостей про адресу його перебування. Тому позивач змушена була звернутися з цим позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. В позовній заяві просить розглянути справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України (а.с.20).

Представник служби у справах дітей Волноваської районної державної адміністрації Донецької області Гром З. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при винесенні рішення просить врахувати наявні в матеріалах справи докази. (а.с.22).

Суд, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України, розглядає справу за відсутності відповідача в заочному порядку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.07.2004 року. Батьками зазначені сторони по справі ( а.с.8).

Позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого Шахтарським МВ ГУМВС України в Донецькій області 25.07.2001 року (а.с. 4-5).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою від 07.10.2019 року №1438- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_3 від 28.09.1983 року, матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_4 (а.с. 10).

Матір ОСОБА_1 , ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 , виданого Шахтарським МВ ГУМВС України в Донецькій області 07.12.2001 року (а.с. 11).

Ухвалами Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 28.12.2008 року та 08.06.2010 року громадянин ОСОБА_2 оголошено в розшук, як боржника по аліментам (а.с. 12, 13).

З позовної заяви позивача вбачається, що на теперішній час син позивачки проживає у рідної бабусі ОСОБА_4 (матері позивача) в с. Шахтарськ Донецької області і позивач бажає забрати дитину до смт. Донське Волноваського району Донецької області, оскільки для виїзду з тимчасово окупованої території України, де проводиться антитерористична операція, необхідна згода батька. Проте отримати згоду батька не має можливості, так як його місцезнаходження невідоме.

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Другим принципом Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (IXV) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 року, встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно статті 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положеньст.151СК України, вправі обирати самі. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.154 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до п.п.5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької Луганської областей - в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Згідно з Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених вищезазначеною постановою, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою іншого з батьків. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

В статті 313 ЦК України зазначено - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Таким чином, чинне законодавство передбачає можливість оформлення відповідних документів на в`їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію без згоди одного з батьків за рішенням суду.

Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в`їзду/виїзду на тимчасово неконтрольовану територію України неповнолітньої дитини, а лише встановлено певний порядок її в`їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

З огляду на викладене, оскільки позивач зазначила мету в`їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про можливість та доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на в`їзд/виїзд її неповнолітньої дитини, в її супроводі, без дозволу (згоди) батька дитини, відповідача по справі, та оформлення відповідних документів для тимчасового в`їзду/виїзду.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось.

Керуючись ст.313 ЦК України, ст.ст.88, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 , зацікавлена особа - служба у справах дітей Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, про надання дозволу на виїзд з тимчасово окупованої території та в`їзд на вказану територію неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України до тимчасово окупованої території, а саме м. Шахтарськ, Донецької області та в`їзд з тимчасово окупованої території України до міста Волноваха, Донецької області у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строком на три місяці.

Трьохмісячний строк рахувати з моменту тимчасового виїзду неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України до тимчасово окупованої території: м. Шахтарськ Донецької області.

Згідно зі ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги або заяви про перегляд заочного рішення, якщо такі не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова