Провадження № 2/127/2558/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Крижанівського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, в якій просила встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2005 року по 05.08.2008 року.

Позов мотивований тим, що в період з 2005 року по 2008 рік ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. 05.08.2008 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 04.10.2011 року шлюб між сторонами розірвано. На підставі рішення постійно діючого Вінницького Третейського суду при «ТБ Всеукраїнська» від 15.12.2006 року (справа № 0091/06) ОСОБА_2 набув право приватної власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 . 30.01.2007 року ОСОБА_2 КП «ВООБТІ» видано реєстраційне посвідчення. До придбання цього будинку сторони проживали без реєстрації шлюбу однією сім`єю у квартирі за адресою : АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 , яку продали на початку 2007 року і придбали приватний будинок. Сторони з 2005 року були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки, але не звертались до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Ніхто із сторін не перебував у будь-якому іншому шлюбі та між ними склались усталені відносини, що притаманні подружжю. Встановлення цього факту необхідно позивачу для визнання житлового будинку АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і визнання права власності на Ѕ частку будинковолодіння.

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що в 2005 році ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншою особою, до позовної заяви позивач не надав жодного письмового доказу, який може вважатись належним доказом проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2005 року по 05.08.2008 року, а прийняття рішення суду про задоволення позову на основі одних лише показань свідків не може мати місця, адже для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу має бути доведено не лише їх спільне проживання, а й ведення спільного побуту, наявність взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, зокрема, існування спільного бюджету та його спільне витрачання на потреби сім`ї. Позивач приховує від суду той факт, що ще 11.08.2011 року зверталась до суду з аналогічною позовною заявою про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в якому вказувала про проживання сторін з 2005 по 2008 роки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та невизнання відповідачем цих фактів і її прав на житловий будинок АДРЕСА_1 . Та позовна заява за заявою позивача була залишена без розгляду ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці у справі № 2-2295/11/0206 від 09.02.2012 року. Отже, ще з серпня 2011 року, тобто більше 8 років позивач не зверталась до суду із заявою про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки, хоча знала, що цей факт не є встановленим, а відповідач його заперечує. Таким чином, позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду, адже за твердженням позивача її проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу мало місце з 01.01.2005 року по 05.08.2008 року, а до суду з нинішньою позовною вимогою вона звернулась лише 05.07.2019 року, тобто зі спливом загальної позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України строком, три роки. Виходячи з того, що сплив строків позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі до винесення судом рішення в силу ч. 4 ст. 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови від позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Свідок ОСОБА_3 дала показання про те, що працювала разом з ОСОБА_1 , жила на паралельній вулиці, знає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в 2007 році познайомились, разом з ними відзначала свята.

Свідок ОСОБА_4 дала показання про те, що є подругою ОСОБА_1 , знайомі з 2006 року, працювала разом з нею. З 2007 року знайома з ОСОБА_2 . Знає, що ОСОБА_1 має тітку ОСОБА_5 , яка жила в будинку АДРЕСА_2 , в якому також жив ОСОБА_2 . Свідок знає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на той час зустрічались, разом з ними відзначала свята, зокрема Новий рік.

Свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що знає ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , проживає навпроти будинку АДРЕСА_1 , в якому протягом 2007, 2008 року, аж до літа 2008 року робився ремонт, після чого туди поселився ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та її діти. Сторони мешкали в будинку по АДРЕСА_1 , як сім`я.

Свідок ОСОБА_7 дав показання про те, що знає ОСОБА_2 з 1999 року, а з 2007 року ОСОБА_8 В 2006 році ОСОБА_2 купив автомобіль, робив ремонт в квартирі по вул. П. Тичини у м. Вінниці , а мешкав по вул. Писарєва , бо в квартирі робився ремонт. Цю квартиру ОСОБА_2 після ремонту продав і купив будинок АДРЕСА_1 . В цьому будинку ОСОБА_2 зробив ремонт і після одруження там з ним почала проживати ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_9 дав показання про те, що знає ОСОБА_2 з 1982 року, ОСОБА_1 з 2007 року, в той час в квартирі ОСОБА_2 по вул. П. Тичини у м. Вінниці ОСОБА_1 не проживала, там відбувались ремонті роботи, а ОСОБА_2 жив в іншому помешканні по вул. Писарєва . Після придбання будинку АДРЕСА_1 та його ремонту, одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вони почали проживати у будинку.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці у справі № 2-1786/11/0206 від 04.10.2011 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено, розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 05 серпня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області за №1629. Цим рішенням суду встановлено такі обставини, які згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сторони проживають окремо та не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть.

В судовому засіданні сторони визнали ту обставину, що з початку 2005 року і до 23.11.2005 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню, адже суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Сторони не надали докази про те, що їз 01.01.2005 року по 05.08.2008 року проживали за однією адресою. Натомість за інформацією домової книги житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 мав зареєстроване місце проживання в цьому будинку з 20.03.2007 року, а ОСОБА_1 з її дітьми ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з 22.05.2009 року.

Перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 в період з 01.01.2005 року по 23.11.2005 року унеможливлює встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний період.

Також судом встановлено, що після реєстрації шлюбу сторони почали проживати за однією адресою в житловому будинку АДРЕСА_1 , в якому 22.05.2009 року ОСОБА_1 зареєструвала свої місце проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Отже, перебування позивача в шлюбі виключає можливість встановлення факту проживання її в цей час з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

В постанові Верховного Суду у справі № 643/6799/17 від 30.10.2019 року зроблено такі правові висновки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

В рішенні Конституційного Суду України у справі №5-рп/99 від 03.06.1999 року зазначено таке. До членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Судом встановлено, що сторони в період з 01.01.2005 року по 05.08.2008 рік проживали за різними адресами, що підтверджено як письмовими доказами, зокрема, відомостями паспортів сторін, домовою книгою, а також показаннями свідків, з яких встановлено, що сторони почали спільно проживати в житловому будинку АДРЕСА_1 після реєстрації шлюбу в 2008 році.

Крім цього, позивачем не надано жодного письмового доказу в підтвердження того, що сторони в період з 01.01.2005 року по 05.08.2008 року вели спільне господарство, мали спільні витрати, купували майно для спільного користування, брали участь у витратах на утримання житла, його ремонт.

Показання допитаних судом свідків, про допит яких заявила позивач, суд оцінює критично, адже жодна з них не повідомила про обставини ведення сторонами спільного господарства до реєстрації шлюбу, їм нічого не відомо про наявність у сторін спільного бюджету, прав та обов`язків, притаманних подружжю. При цьому, свідки, про допит яких заявив відповідач повідомили, що сторони до реєстрації шлюбу однією сім`єю не проживали.

Згідно із ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На виконання ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з того, що позивач не довів обставини, з якими закон пов`язує можливість встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вимоги її позовної заяви є недоведеними.

Стосовно доводів відповідача щодо пропуску строків позовної давності, суд дійшов висновку про те, що позивав дійсно пропустила строк звернення до суду з цією позовною заявою, адже просила встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2005 року по 05.08.2008 року, а до суду з позовною заявою звернулась 05.07.2019 року та не довела те, що не знала і не могла дізнатись про порушення, невизнання або оспорювання свого права раніше. Проте, суд відмовляє в задоволенні позову не з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, із заявою про застосування яких звернувся відповідач, а з підстав його необгрунтованості, відсутності порушення прав позивача, які потребують захисту.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І лише якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Відповідні правові висновки зроблені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 369/6892/15-ц від 22.05.2018 року.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 21, 36, 74 СК України, ст.ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 13.03.2020 р.

Суддя