ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/82/20 Справа № 202/4464/17 Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є правонаступниками ОСОБА_5 , третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що на початку 1996 року вона познайомилася з ОСОБА_6 , з яким у неї склалися гарні стосунки і вони вирішили проживати разом. Їй відомо, що ОСОБА_6 з 21 січня 1994 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , не знаходився у зареєстрованому шлюбі. Таким чином, з 1996 року вона перебувала з ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах (проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу). Вони проживали в певні періоди у будинку АДРЕСА_1 , а також у будинку АДРЕСА_2 та у квартирі АДРЕСА_3 . Під час спільного проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, вони з ОСОБА_6 вели спільне господарство, укладали договори оренди землі, з яких отримували прибуток, мали спільний бюджет, користувалися належним їм майном, купували побутові речі, спільно несли витрати, які були пов`язані з утриманням місць проживання, мали спільних друзів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Нотаріус прийняла від неї заяву про прийняття спадщини, однак, через відсутність у неї документів, які б підтверджували факт родинних стосунків, вона не може прийняти спадщину, у зв`язку із чим просила встановити факт її проживання з ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.1-2).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 108-112).

З таким рішенням не погодилася позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 115-116).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положенням ч.2 ст. 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За положеннями ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті відкрилася спадщина (т.1 а.с.8).

До 21 січня 1994 року ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 (т.1 а.с.11).

16 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 30, 31).

За життя 15 травня 2010 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким усе належне йому майно заповідав своєму сину - ОСОБА_5 , який 19 січня 2017 року також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т.1 а.с.40, 42)

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що з ОСОБА_6 вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1996 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.1, 2).

Позивач зазначала, що вона витрачала кошти на поховання ОСОБА_6 та організцію поминального обіду (т.1 а.с.157, 158, 160).

Відповідач у даній справі ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.7).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2020 року було залучено до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 (т.2 а.с.75, 76).

Згідно вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається позивач ОСОБА_1 з 1991 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.4).

Померлий ОСОБА_6 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.39).

Квартира, у якій на день смерті був зареєстрований ОСОБА_6 , належала йому та сину ОСОБА_5 , колишній дружині ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності та житло від 05 березня 1998 року, виданого Дніпропетровським будинкобудівним комбінатом №1 (т.1 а.с.47).

Таким чином, встановлено, позивач та померлий ОСОБА_6 на день його смерті не були зареєстровані за однією адресою.

Позивачем було надано суду акт, складений у м.Дніпро 30 березня 2017 року та затверджений головою квартального комітету №6, з якого вбачається, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили факт проживання позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 однією сім'єю, спільне проживання без реєстрації у період з 15 травня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.10).

Також позивачем було надано суду акт, складений 31 березня 2017 року та затверджений секретарем виконкому Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з якого вбачається, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 у період з 15 травня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.9).

У вказаних актах зазначено, що в один і той же період часу ОСОБА_1 та ОСОБА_15 проживали однією сім`єю в різних місцях та розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції в своєму рішенні обгрунтовано зазначив про те, що вищезазначені акти суперечать один одному щодо місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 разом однією сім`єю, а саме одночасного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в різних населених пунктах.

Судом першої інстанції були допитані свідки в судовому засіданні, пояснення яких різняться щодо періоду часу і місця проживання однією сім`єю позивача із ОСОБА_6 .

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки позивачем не було надано суду достатніх беззаперечних належних доказів на підтвердження її позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з ОСОБА_6 з 1996 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До апеляційного суду позивачем було надано копії актів від 30 березня 2017 року та від 31 березня 2017 року, у яких також зазначено, що в один і той же період часу ОСОБА_1 та ОСОБА_15 проживали однією сім`єю в різних населених пунктах (т.1 а.с.184, 185).

Доводи апеляційної скарги щодо проживання позивача та ОСОБА_6 однією сім"єю без реєстрації шлюбу належними та достатніми доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги про наявність достатніх доказів на підтвердження позовних вимог позивача, на які суд не звернув уваги, є необгрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права також є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді