ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/240/18

Головуючий у першій інстанції - Киреєв О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1097/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря - Зіньковець О.О.,

учасники справи:

заступник прокурора Чернігівської області,

позивач - Державна екологічна інспекція у Чернігівській області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області на ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року про залишення без розгляду позову заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних унаслідок незаконного полювання,

місце постановлення ухвали судом першої інстанції - м.Носівка,

дата складання повного тексту ухвали судом першої інстанції -27.07.2020,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року заступник прокурора Чернігівської області звернувся в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останнього на користь держави збитки, завдані внаслідок незаконного полювання в сумі 60000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2017 близько 11 год. відповідач, використовуючи квадроцикл та вогнепальну зброю, перебуваючи на полі, розташованому між селами Лосинівка та Галиця Ніжинського району, у порушення вимог ст.20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», здійснив незаконне полювання, в результаті чого було незаконно добуто двох дорослих лосів. Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 25.10.2017, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 27.12.2017, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.85 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2040 грн. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 порушено вимоги законодавства в галузі мисливського господарства та полювання, що призвело до знищення двох дорослих лосів. Порушуючи порядок здійснення полювання, ОСОБА_1 заподіяв державі збитки на загальну суму 60000 грн. Збитки в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані, що стало підставою для звернення до суду для їх стягнення в примусовому порядку.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року позов заступника прокурора Чернігівської області залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, заступник прокурора Чернігівської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України. Скаржник зазначає, що ухвала суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Скаржник вказує, що за фактом незаконного полювання 22.01.2017 СВ Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області внесено відомості до ЄРДР №0000107 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.248 КК України. 26.01.2017 до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області надіслано лист про надання інформації щодо суми збитків, заподіяних незаконним знищенням самця лося і самиці лося в утробі якої знаходилося два ембріона. 30.01.2017 інспекцією здійснено розрахунок збитків. З часу здійснення розрахунку Державна екологічна інспекція у Чернігівській області була належним чином проінформована про наявність заподіяних державі збитків та їх розмір. З метою з`ясування позиції уповноваженого державного органу щодо стягнення визначеної суми збитків у судовому порядку прокуратурою області 03.01.2018 направлено до інспекції листа №05-14вих18. Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області 09.01.2018 повідомлено про відсутність заперечень проти пред`явлення позову. Після надання правової оцінки наведеним обставинам прокуратурою області 18.01.2018 направлено до суду даний позов.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, прокуратурою області враховано фактичну бездіяльність державного органу, уповноваженого на здійснення захисту інтересів держави у наведеній категорії правовідносин, при вирішенні суспільно значимого питання щодо притягнення до цивільної відповідальності особи, якою незаконно вбито сім`ю лосів та їхнє ненароджене потомство.

Скаржник звертає увагу і на той факт, що справа перебувала у провадженні суду протягом більше двох років, і не виникало жодних сумнівів щодо наявності повноважень на представництво прокурором інтересів держави в особі уповноваженого органу.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу Державна екологічна інспекція у Чернігівській області та ОСОБА_1 не скористалися.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Залишаючи без розгляду позов заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, суд першої інстанції, керуючись п.2 ч.1ст.257 ЦПК України, зазначив, що прокурор не надав належного обґрунтування підстав для представництва інтересів Державної екологічної інспекції у Чернігівській області у суді та того, що Державна екологічна інспекція у Чернігівській області неналежним чином здійснює захист інтересів держави.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Отже для особи, яка звернулася до суду, перш за все належить довести наявність у неї відповідного права такого звернення за захистом власного права чи інтересу або права чи інтересу інших осіб.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким є Закон України «Про прокуратуру».

Тлумачення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до вимог ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Ця стаття визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

У постанові від 26 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Верховний Суд України у постанові від 13.06.2017 у справі №п/800/490/15 зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Одночасно Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3- рп/99, під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є відшкодування збитків, завданих державі через незаконне полювання.

У даній справі позов пред`явлено заступником прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернігівській області.

У позовній заяві прокурор указав, що пред`явлення даного позову в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернігівській області обумовлено необхідністю стягненням з відповідача заподіяної державі шкоди, при цьому послався на те, що розрахунок збитків був складений Державною екологічною інспекцією ще 30.01.2017.

В період з 22.01.2017 (дата заподіяння шкоди) до цього часу Державна екологічна інспекція в Чернігівській області з позовом до завдавача шкоди не зверталася.

Факт не звернення до суду Державної екологічної інспекції у Чернігівській області протягом року з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, свідчить про те, що указаний державний орган неналежно виконує свої повноваження щодо охорони довкілля, у зв`язку із чим у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Подачі вказаної позовної заяви передувало звернення 01.11.2017 прокуратури з листом №05-3649вх17 до Державної екологічної інспекції в Чернігівській області з приводу не вирішеного питання про відшкодування шкоди гр. ОСОБА_1 (а.с.186). 09.01.2018 Державна екологічна інспекція в Чернігівській області повідомила прокуратуру про відсутність заперечень щодо звернення прокуратури з відповідним позовом в їх інтересах (а.с.191).

За таких обставин, посилання прокурора у позовній заяві на те, що Державна екологічна інспекція у Чернігівській області не вжила відповідних заходів щодо захисту порушених прав держави в сфері охорони довкілля, що призвело до заподіяння державі збитків у зв`язку з незаконним полюванням є ґрунтовними.

Слушними є доводи апеляційної скарги щодо обставин відкриття провадження у справі. Так, ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Олійника В.П. від 20.02.2018 позовну заяву прокуратури прийнято до розгляду, відкрито провадження та справу призначено за правилами загального позовного провадження на 06.04.2018.

Приймаючи до розгляду позовну заяву заступника прокурора суд першої інстанції дійшов висновку, що подана прокурором позовна заява відповідає вимогам статей 175 - 177 ЦПК України. Жодних підстав для залишення позову без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті, на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд не встановив, зазначивши, що «підстави представництва прокурором інтересів держави відповідають вимогам ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.22).

Відкриваючи провадження за позовом прокурора, що пред`явлений відповідно до положень частини п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", суд першої інстанції тим самим визнав право прокурора на звернення до суду із зазначеним позовом. Факт відкриття провадження у справі свідчить про підтвердження повноважень прокурора, який діє в інтересах інших осіб, оскільки в розумінні частини п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор набуває процесуального статусу позивача.

Вказане відповідає правовому висновку, що висловлений Верховним Судом 13 липня 2020 року при розгляді справи N 644/748/18 у подібних правовідносинах.

Звертає на себе увагу та обставина, що загалом справа перебувала в провадженні суду першої інстанції два з половиною роки (з 19.01.2018). Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 06.04.2018 задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід судді Олійника В.П. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Ковальової Т.Г. від 06.04.2018 позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання у справі на 05.05.2018. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Ковальової Т.Г. був задоволений самовідвід у даній справі. У зв`язку з неможливість утворити новий склад суду для розгляду справи, дана цивільна справа 25.04.2018 за розпорядженням голови Ніжинського міськрайонного суду була передана до Носівського районного суду. Ухвалою судді Носівського районного суду ОСОБА_2 від 02.05.2018 справу було прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.05.2018, а ухвалою від 23.05.2018 розгляд справи було призначено на 21.06.2018. З цієї дати суд першої інстанції призначив 3 засідання : 21 червня 2018 року (а.с.94), 30 липня 2018 року (а.с.109), 13 вересня 2018 року (а.с.124-125), У зв`язку з відставкою судді ОСОБА_2 , справу було передано судді Киреєву О.В., який ухвалою від 02.10.2018 прийняв справу до свого провадження та призначив справу до розгляду на 12.12.2018 (а.с.129). З цієї дати і до часу постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було призначено 7 засідань : 12 грудня 2018 року (а.с.140), 13 березня 2019 року (а.с.148), 21 червня 2019 року (а.с.153), 30 жовтня 2019 року (а.с.157), 25 березня 2020 року (а.с.165), 24 липня 2020 року (а.с.171), 27 липня 2020 року (а.с.172).

Через два з половиною роки після відкриття провадження у справі суд першої інстанції постановив ухвалу від 27.07.2020, якою позовну заяву залишив без розгляду, пославшись при цьому на п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що питання неналежного представництва прокуратурою вже було предметом розгляду у даній справі. В задоволенні клопотання відповідача з цього приводу було відмовлено ухвалою Носівського районного суду від 23.05.2018 (а.с.87).

В своїй постанові від 13 липня 2020 року при розгляді справи N 644/748/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернуло увагу на те, що стаття 257 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для залишення позовної заяви, провадження за якою відкрите, без розгляду через виникнення обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Як вказано вище, положення статті 56 ЦПК України вимагає від прокурора, який звертається до суду в інтересах держави, обґрунтовувати в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення. Незгода суду з наведеним у позовній заяві обґрунтуванням прокурора щодо визначеної ним підстави представництва не є підставою для залишення позову без розгляду, як помилково вважав суд першої інстанції у цій справі, водночас може бути підставою для застосування положень статті 185 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України вважає, що апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області належить задовольнити, скасувавши ухвалу суду та направивши справу до суду першої інстанції.

З огляду на викладене вище, ухвала Носівського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Керуючись ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області - задовольнити.

Ухвалу Носівського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2020 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови суду складений 30.09.2020.