Дата документу 17.09.2020
Справа № 334/120/20
Провадження № 2/334/1956/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

при секретарі Мінадзе Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що 03 квітня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 14.14834, відповідно до якого позивач зобов`язався надати кредит ОСОБА_1 у розмірі 50000 доларів США на термін до 03.04.2018 року, яка в свою чергу зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами до 03.04.2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором № 14.14834 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

У зв`язку із порушенням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 28.11.2019 року за нею утворилась заборгованість у розмірі - 75855,48 доларів США, яка складається з:

- заборгованість за кредитом - 38030,57 доларів США;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 16285,24 доларів США;

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 513,44 доларів США;

- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 59570,24 доларів США.

Позивач, користуючись своїм правом кредитодавця, на свій розсуд вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 16285,24 Доларів США, що за курсом 23,98 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.11.2019 року, складає 390520,06 грн., а також судові витрати, які були ними понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 5857,80 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, були повідомлені про розгляд справи, у встановленому законом порядку , причини неявки суду не повідомили.

20.05.2020 року від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили в задоволенні позову відмовити.

07.07.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 03.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитну угоду № 14.14834, відповідно до якої позивач зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит на загальну суму в розмірі 50000 доларів США на термін до 03.04.2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.13-15).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитною угодою виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у вигляді траншу, про що суду надано відповідні копії договорів про видачу траншу (а.с.16,118,120).

В порушення умов кредитної угоди, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконала у зв`язку з чим станом на 28.11.2019 року за нею утворилась заборгованість в сумі 75855,48 доларів США, яка складається з:

- заборгованість за кредитом - 38030,57 доларів США;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 16285,24 доларів США;

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 513,44 доларів США;

- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 59570,24 доларів США.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а тому позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 16285,24 доларів США, що за курсом 23,98 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.11.2019р., що складає 390520,06 грн.

15 квітня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитною угодою № 14.14834 від 03.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 14.14834/1.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 1 Договору поруки передбачено, що предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання Боржником своїх зобов`язань за кредитною угодою від 03.04.2008року № 14.14834.

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти позову зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності та посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа №1519/2-3165/11) вважає, що до його правовідносин з банком має бути застосована ч.4 ст.559ЦК.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у гри роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Пунктами 11, 12 Договору поруки № 14.14834/1 від 15.04.2008р., укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 зазначається, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитною угодою. Сторони прийшли до згоди, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтерес, встановлюється протягом п`яти років (а.с.18)

Згідно умов кредитної угоди строк виконання зобов`язань спливає 03.04.2018року. Позовна заява до суду надійшла 09 січня 2020року, тобто до спливу строку позовної давності визначеного у договорі поруки.

Сторони погодили положення кредитної угоди № 14.14834 від 03.04.2008 та Договору поруки від 15.04.2008року в тих межах, які сторони бажали викласти у самому договорі. При цьому, цивільним законодавством передбачено, що норми договору, не можуть звужувати права сторони договору, передбачені нормами законодавства, в тому числі й нормами про припинення та зміну договору.

Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитної угоди.

У договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору та інш. Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, позичальник отримав повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписав кредитний договір та додаткову угоду.

Крім того, ЦК України встановлено принцип свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так само вільно діяв і позичальник при укладенні кредитного договору, обираючи валюту кредитування.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19лютого 1993 року №15-93«Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Відповідна правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц.

Згідно з ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а заперечення відповідачів суд вважає не доведеними та такими, що були спростовані належними доказами, дослідженими під час розгляду справи.

Таким чином, зважаючи на викладене, заявлені ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідачів у солідарному порядку, заборгованості по відсоткам за користування кредитом за кредитною угодою № 14.14834 від 03.04.2008 у розмірі 16285,24 долара США, що за курсом НБУ від 28.11.2019 року складає 390520,06 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем, судові витрати в розмірі 5857,80 грн. по сплаті судового збору, у зв`язку зі зверненням із позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь акціонерного товариства комерційного банка «Приватбанк», заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 16285,24 доларів США, що за курсом 23,98 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.11.2019 року складає 390520,06 (триста дев`яноста тисяч п`ятсот двадцять) гривень 06 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь акціонерного товариства комерційного банка «Приватбанк», витрати, понесені по сплаті судового збору у розмірі 2928 (дві тисячі дев`ятсот двадцять вісім) гривень 90 копійок, з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ісаков Д.О.