провадження № 4-с/752/119/20
УХВАЛА

02.03.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Геращенко Аліни Іванівни, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою (скаргою) на постанови державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Геращенко А.І., відповідно до вимог якої, просив суд скасувати постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2017 року та про накладення арешту на майно від 01.03.2017 року.

В обґрунтування скарги зазначено, що згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2012 року його було засуджено та стягнуто на користь ВАТ «ЗЗБК № 1» матеріальну шкоду в сумі 121658 грн. 53 коп. В певний період ВАТ «ЗЗБК № 1» змінив організаційну форму на ПАТ «ЗЗБК № 1», та звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа та поновлення строків для пред`явлення виконавчого документу до виконання, в задоволенні якої постановою суду від 01.06.2016 р., було відмовлено. Однак, скаржнику при зверненні до реєстру боржників стало відомо про те, що на все його майно було накладено арешт, у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження № 53495732. Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження скаржнику стало відомо про те, що 01.03.2017 року державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Геращенко А.І. було відкрито зазначене виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого 19.04.2016 року, де кредитором зазначено ПАТ «ЗЗБК № 1». Скаржник зазначає, що у виконавчому листі було невірно зазначено резолютивну частину вироку, та він не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту підлягають скасуванню, а виконавчий документ - поверненню, в зв`язку з чим скаржник звернувся до суду із даною скаргою.

Скаржник та його представник в судовому засіданні вимоги скарги підтримали та просили її задовольнити з викладених в ній підстав. Одночасно зазначили, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа, який містив невірно зазначену резолютивну частину вироку суду, зокрема, в частині назви стягувача, а тому виконавче провадження було відкрито з порушенням вимог закону, що свідчить про наявнсть підстав для скасування постанови про відкриття провадження та постанови про накладення арешту на майно.

Представник Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з"явився, направивщи на адресу суду пояснення в якому просив в задоволенні скарги відмовити, оскільки, рішення про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем приймалось на підставі виданого судом виконавчого листа та на час відкриття виконавчого провадження підстав для його повернення не було, а тому державний виконавець діяв в межах повноважень, наданих законом, та в подальшому з метою належного виконання вироку суду вживав заходи щодо його виконання, а тому законних підстав для задоволення скарги відсутні. Крім того, представником було зазначено, що 26.04.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, та із будь-якими заявами про скасування арешту на майно скаржник до відділу не звертався.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2012 року, ОСОБА_1 було засуджено, а також було задоволено цивільний позов та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ВАТ «ЗЗБК № 1» матеріальну шкоду в розмірі 121658,53 грн.

19.04.2016 року на виконання зазначеного вироку суду судом було видано виконавчий лист № 1-19/12 р., в якому було зазначено про стягнення із ОСОБА_1 (боржник) на користь ПАТ «ЗЗБК № 1» (стягувач) матеріальну шкоду в розмірі 121658,53 грн.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2016 року, в задоволенні заяви ПАТ «ЗЗБК № 1» про видачу виконавчого листа та поновлення строків для його пред`явлення було відмовлено.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2016 року, в задоволенні заяви ПАТ «ЗЗБК № 1» про виправлення описки у вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2012 року було відмовлено.

01.03.2017 року державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Геращенко А.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 19.04.2016 року, а також в цей же день державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника.

В обґрунтування вимог скарги зазначено про те, що виконавчий лист було оформлено з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в ньому невірно було зазначено зміст вироку суду в частині вирішення вимог цивільного позову, а саме: невірно зазначено дані про стягувача - зазначено ПАТ «ЗЗБК № 1», замість вірного ВАТ «ЗЗБК № 1», а тому державним виконавцем неправомірно було відкрито виконавче провадження та винесено постанову про накладення арешту на майно.

Інших підстав неправомірності винесення державним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно, скаржником наведено не було, та суд позбавлений можливості при вирішенні вимог скарги вийти за її межі.

З наведеними в скарзі доводами неправомірності оскаржуваних постанов, суд не погоджується та вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пункт 6 частини 1 статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" і пункт 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" права та обов`язки, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами першою, третьою статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Вимоги до виконавчого листа закріплені ст. 4 вищевказаного закону, згідно якої у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк предявлення рішення до виконання.

З виконавчого листа № 1-19/12 р., виданого Голосіївським районним судом м. Києва 19.04.2016 року вбачається, що, останній, містить всі необхідні реквізити, однак, в ньому дійсно зазначено стягувача ПАТ «ЗЗБК № 1», замість вірного - ВАТ «ЗЗБК № 1», як зазначено у вироку суду.

Однак, державному виконавцю при відкритті виконавчого провадження ці дані відомі не були, та, останнім, було відкрито виконавче провадження на підставі оформленого судом виконавчого листа.

Крім того, слід зазначити, що скаржник, ознайомившись із виконавчим листом та матеріалами виконавчого провадження, з будь-якими заявами щодо визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню або ж виправлення описок в ньому до суду не звертався, а відтак, на думку суду, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження на підставі наданих документів правомірно.

На думку суду, наведені вище обставини свідчать про те, що під час прийняття державним виконавцем виконавчого документу для примусового виконання та відкриття виконавчого провадження, останній, дотримувався вимог Закону України "Про виконавче провадження», на який посилається скаржник в своїй скарзі, та про наявність будь-яких помилок у виконавчому документі державному виконавцю на час відкриття провадження у справі було не відомо, а тому дії, останнього, як в частині відкриття виконавчого провадження, так і в частині винесення постанови про арешт майна боржника, на час їх вчинення були правомірними, вчиненими в межах його повноважень.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що боржник, при зверненні до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України на рішення державного виконавця та в ході розгляду вказаної скарги не довів наявності порушення своїх прав рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення у цій справі, як і не надав доказів належного виконання вироку суду, яким, зокрема, було вирішено цивільний позов.

Та обставина, що державним виконавцем прийнято до виконання виконавчий лист не свідчить про порушення прав скаржника, оскільки виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника в силу вимог чинного законодавства (зокрема, ч. 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення).

До того ж, відповідно до положень частин п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Отже, саме на ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, покладено обов`язок повідомити державного виконавця про наявність, зокрема, помилок у виконавчому листі, а державний виконавець має відреагувати на таке повідомлення у відповідності з приписами Закону України «Про виконавче провадження».

В ході розгляду справи судом також встановлено, що постановою державного виконавця Геращенко А.І. від 26.04.2017 року виконавчий документ було повернуто стягувачу, та доказів належного звернення скаржника до відділу державної виконавчої служби про скасування арештів, та, відповідно, відмови виконавчої служби у цьому, матеріали скарги не містять, що також свідчить про недоведеність вимог скарги в частині порушення прав скаржника при обставинах, які були встановлені судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обставини неправомірності рішень державного виконавця не знайшли свого об`єктивного підтвердження, стороною скаржника не доведено достатніми доказами порушення його прав, та те, що на час розгляду справи виконавчий документ було повернуто стягувачу, суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 13, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Геращенко Аліни Іванівни, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили через 15 днів з дня її проголошення, але може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя Н.П. Чередніченко