Головуючий суду 1 інстанції - Шкіря В.М.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 417/6/20
Провадження № 22-ц/810/293/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Коновалова В.А.

за участю секретаря судового засідання Лобанцева С.Ю.

учасники справи:

позивач-Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»

представник позивача - Легезін Олексій Геннадійович

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного судув м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

на заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 02 березня 2020 року, ухваленого у складі судді Шкірі В.М. в залі судових засідань Марківського районного суду Луганської області в смт. Марківка

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернувся до Марківського районного суду Луганської області із позовом про стягнення солідарно з відповідачів на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 050/10/2013/358 від 28 жовтня 2013 року в сумі 201 975,93 грн.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 050/10/2013/358 від 28 жовтня 2013 року, згідно якого позивач надав відповідачу споживчий кредит в сумі 180000 гривень 00 копійок зі сплатою 18,0 % річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором 23,8% річних. Цей кредит разом зі сплатою процентів ОСОБА_1 зобов`язувалася повертати щомісячними платежами шляхом їх внесення згідно графіку погашення. Строк повернення кредитних коштів до 27 жовтня 2028 року.

В якості забезпечення зобов`язань за зазначеним кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 050/10/2013/358/П від 28 жовтня 2013 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору.

Банк виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, а та в свою чергу не виконала належним чином свої зобов`язання та не повернула кредитні кошти у визначений договором строк.

В результаті невжиття заходів позичальником щодо погашення заборгованості перед банком, існує заборгованість за договором, яка станом на 09 грудня 2019 року складає 201975,93 грн., а саме:

- нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.07.2014 по 30.04.2015 - 27047,60 грн.;

- заборгованість за кредитом - 174928,33 грн.

Заочним рішенням Марківського районного суду Луганської області від 02 березня 2020 року позов представника позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість станом на 09.12.2019 за кредитним договором № 050/10/2013/358 від 28 жовтня 2013 року в сумі 31294 (тридцять одна тисяча двісті дев`яносто чотири) гривні 03 копійки , яка складається із наступного:

- нараховані та несплачені проценти за користування кредитом в сумі - 27047 гривень 60 копійок.;

- заборгованість за кредитом - 4246 (чотири тисячі двісті сорок шість ) гривень 43 копійки

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за тілом кредиту станом на 09.12.2019 за кредитним договором № 050/10/2013/358 від 28 жовтня 2013 року в сумі 170681 (сто сімдесят тисяч шістсот вісімдесят одну) гривню 90 копійок.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір в сумі 1749 (одну тисячу сімсот сорок дев`ять сім) гривень 53 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір в сумі 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят ) гривень 11 копійок.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Марківського районного суду Луганської області від 02.03.2020р. по справі №417/6/20 за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині відмови суду в задоволенні позовних вимог АБ «Укргазбанк» до поручителя ОСОБА_2 в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальником ОСОБА_1 в розмірі 31294,03 грн скасувати, ухвалити нове рішення яким вимоги про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором з позичальником ОСОБА_1 в розмірі 31294,03 грн задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень кредитного договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань які лишились невиконаними з буд-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, яктакі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишилися невиконаними на момент закінчення строку дії договору.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, рішення Марківського районного суду Луганської області від 02 березня 2020 року в частині задоволених позовних вимог, в апеляційному порядку особами, які приймають участь у розгляді справи, у встановленому законом порядку не оскаржено.

Тому, підлягає перегляду в частині відмови суду в задоволенні позовних вимог АБ «Укргазбанк» до поручителя ОСОБА_2 в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальником ОСОБА_1 в розмірі 31 294,03 грн.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2013 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 050/10/2013/358, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачеві грошові кошти, а вона в свою чергу зобов`язалася повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором.

Згідно п.1.1, 1.2 кредитного договору, банк надає позичальнику кредиту в сумі 180000,00 грн на придбання житлової нерухомості - трикімнатної квартири.

Згідно п.1.4.1 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом складає 18,8% річних.

Згідно п.1.4.2 кредитного договору, за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 23,8% річних.

Згідно з п.1.3.1 договору, строк повернення кредитних коштів, до 27 жовтня 2028 року.

Відповідно до п. 3.1 договору відповідач зобов`язувався погашати отриманий кредит у відповідності з графіком, встановленим у додатку 2 до цього договору та сплачувати проценти за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 3009 гривень 00 копійок гривень щомісячно з 1-ого (першого) по 10-е число кожного місяця.

В якості забезпечення зобов`язань за зазначеним кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 050/10/2013/358/П від 28 жовтня 2013 року, за умовами якого останній зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 050/10/2013/358 від 28 жовтня 2013 року борг станом на 09.12.2019 становить 201975,93 грн., а саме:

- нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.07.2014 по 30.04.2015 - 27047,60 грн.;

- заборгованість за кредитом - 174928,33 грн із них - 155303,49 грн це поточна заборгованість, а 19624,84 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту.

Оцінюючи письмові аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Пунктами 1.1 та 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Згідно з пунктом 5.2. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього Договору.

Отже сторони під час укладення зазначеного договору поруки встановили строк припинення поруки, який становить три роки з дня настання строку виконання зобов`язання.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України ( в редакції на момент укладення договору) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року за № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року за № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року за № 1519/2-3165/11.

Так, умови укладеного між сторонами договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, сторони встановили не лише строк дії кредитного договору і договору поруки, який становить три роки від дня настання виконання зобов`язання, а й строки виконання боржником й поручителем окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження№ 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що до червня 2014 року ОСОБА_1 не мала прострочення погашення кредиту. Останній платіж сплачено 10.06.2014 року в сумі 352,66 грн. Перенесення заборгованості на прострочену відбулось 12 жовтня 2015 року, оскільки боржник здійснював оплату за кредитом у більших розмірах, так станом на 10.06.2014 р. необхідно було сплатити 1381,10 гривень, проте станом на 10.06.2014 р. ОСОБА_1 сплатила - 5071,67 гривень, що дозволило перекрити платіж за серпень 2015 р. терміном сплати до 10.09.2015 р. та частково за вересень 2015 р. термін сплати 10.10.2015 р., несплата за вересень 2015 р. склала 86,53 гривень, таким чином, перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом обраховується з 12 жовтня 2015 року.

Згідно штампу на конверті представник позивача звернувся до суду 24.12.2019 р., отже солідарному стягненню підлягає стягнення заборгованості за період з листопада 2016 р.

Згідно виписки банку до 01 червня 2014 року відповідач не мав прострочення по процентам, нараховані проценти з 01.06.2014 р. по 30.09.2014 р. в сумі 10963,82 грн винесені на прострочення 29.10.2014 р., проте 23.12.2014 р. відповідач погасив 3100,00 гривень, а саме: 2742,20 грн - нараховані проценти з 01.06.2014 р. по 30.06.2014 р. та 357,80 грн - проценти нараховані з 01.07.2014 р. по 31.07.2014 р.

Згідно розрахунку остання дата нарахування процентів 30 квітня 2015 року.

Відповідно трирічний строк дії поруки по процентах сплинув у 2018 році.

Згідно штампу на конверті представник позивача звернувся до суду 24.12.2019 р., отже в частині солідарного стягнення процентів суд вважав за необхідне відмовити.

За таких обставин, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 02 березня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді: І.О. Дронська

В.А. Коновалова