ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року м. Чернівці

справа № 715/1524/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.

секретар Собчук І. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ТзОВ «Агроцентр-Буковина» про зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Буковина» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року та ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Маковійчук Ю.В.),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ТзОВ «Агроцентр-Буковина» про зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09 лютого 2017 року на аукціоні ним було придбано нерухоме майно, а саме будівлю тваринника, загальною площею 578,50 кв.м. та котельню площею 17,90 кв.м. Відповідно до умов аукціону та виходячи з положень ст. 377 ЦК України, в описі лоту було зазначено, що придбане ним майно знаходиться на земельній ділянці площею 7,8951 га, кадастровий номер :01:002:0366, яка перебувала на праві оренди в попереднього власника нерухомого майна, яке позивач придбав - ТзОВ «Агропрогрес».

Посилався на те, що на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України 18 березня 2017 року ним було подано заяву до Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про укладення з ним договору оренди земельної ділянки площею 7,8951 га, кадастровий номер :01:002:0366, яка на даний час сільською радою ще не розглянута.

____________________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/211/20

Зазначав, що на земельній ділянці, із заявою про передачу в оренду якої звернулися позивач ОСОБА_1 та відповідач ТзОВ «Агроцентр-Буковина», фактично знаходиться лише будівля тваринника, інші будівлі чи споруди на земельній ділянці площею 7,8951 га, кадастровий номер :01:002:0366 відсутні. ТзОВ «Агроцентр-Буковина» мотивуючи свої вимоги фактом реєстрації належного йому на праві власності нерухомого майна, приховуючи факт відсутності майна в натурі, має намір набути права на спірні земельні ділянки.

На даний час власником спірних земельних ділянок є територіальна громада с. Тереблече Глибоцького району Чернівецької області, яка не розглянула заяву від 18.03.2017 року в частині укладення договору оренди земельної ділянки, чим порушує його права як власника нерухомого майна.

Тому просив суд, ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача Тереблеченську сільську раду Глибоцького району Чернівецької області надати йому дозвіл на розробку технічної документації щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 7,8951 га, кадастровий номер :01:002:0366.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Тереблеченську сільську раду Глибоцького району Чернівецької області розглянути заяву ОСОБА_1 про передачу йому в оренду земельної ділянки площею 7,8951 га, кадастровий номер :01:002:0366.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2019 року у задоволенні заяви ТзОВ «Агроцентр-Буковина» про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про стягнення судових витрат, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням та ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області, представник ТзОВ «Агроцентр-Буковина» Мельник С.Г. подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції неправомірним, таким що порушує норми матеріального та процесуального права, має місце неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, а висновки суду не відповідають їх фактичним обставинам, що є підставою для їх скасування.

Просила рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26.11.2019 року та ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20.12.2019 року скасувати, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, вирішити питання про відшкодування витрат ТзОВ «Агроцентр-Буковина» на судовий збір та витрат за надання правничої допомоги.

Свої доводи мотивує тим, що ТзОВ «Агроцентр-Буковина» є власником нежилих приміщень, які розташовані зокрема і на спірній земельній ділянці загальною площею 7,8957 га.. Вони просили орган місцевого самоврядування здійснити поділ земельної ділянки площею 7,8951 га і додали схему земельної ділянки площею 7,7072 га на якій розташовані їх будівлі, не претендуючи на земельну ділянку на якій знаходиться майно ОСОБА_1 ..

Також зазначає, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельною ділянкою звертається із клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади, тому у даному випадку позивачем не було обрано належного та законного способу захисту свого порушеного права і позовні вимоги є такими, які не підлягають до задоволення.

Вказує, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права ухвалив рішення про зобов`язання органу місцевого самоврядування вчинити дії, які порушують норми земельного права та порядок отримання земельної ділянки у користування. Крім того, позивачем неправомірно без належних підстав та всупереч ч.2 ст.50 ЦПК України залучив у якості відповідача ТОВ «Агроцентр- Буковина» до участі у справі, у зв`язку з чим товариством понесені витрати на правничу допомогу, у відшкодуванні яких ухвалою суду від 20.12.2019 року було безпідставно відмовлено.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, ухвали суду, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга на рішення суду від 26 листопада 2019 року та ухвалу суду від 20.12.2019 року підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам не відповідає.

Задовольняючи позов про зобов`язання Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області розглянути заяву ОСОБА_1 про передачу ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки площею 7,8951 га, кадастровий номер :01:002:0366 суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту свого права, шляхом зобов`язання сільської ради надати йому дозвіл на розробку технічної документації щодо передачі в оренду земельної ділянки, є неналежним способом захисту, тому виходячи з принципу ефективності судового захисту прийшов до висновку про зобов`язання органу місцевого самоврядування розглянути заяву позивача щодо передачі йому в оренду земельної ділянки.

Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09 лютого 2017 року на аукціоні ОСОБА_1 було придбано нерухоме майно, а саме будівлю тваринника, загальною площею 578,50 кв.м. та котельню площею 17,90 кв.м. Відповідно до умов аукціону та, виходячи з положень ст. 377 ЦК України, в описі лоту було зазначено, що придбане ним на сьогодні майно знаходиться на земельній ділянці площею 7,8951 га, кадастровий номер :01:002:0366, яка перебувала на праві оренди в попереднього власника нерухомого майна, яке позивач придбав - ТзОВ «Агропрогрес».

Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України.

За частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина друга статті 377 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу військового майна від 21 грудня 2005 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про зобов`язання Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області надати йому дозвіл на розробку технічної документації щодо передачі в оренду земельної ділянки. Відмовляючи в задоволенні вказаної позовної вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що надання дозволу на розробку технічної документації є виключно компетенцією органів місцевого самоврядування, тому суд своїм рішенням не може зобов`язувати відповідача приймати рішення, які віднесені до його виключної компетенції.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства вийшов за межі заявлених позовних вимог, і зобов`язав Тереблеченську сільську раду Глибоцького району Чернівецької області розглянути заяву ОСОБА_1 про передачу йому в оренду земельної ділянки площею 7,8951 га, кадастровий номер :01:002:0366, тобто задовольнив вимогу, про яку позивачем заявлено не було.

Аналізуючи вищевикладене колегія судів приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не було обрано належного та законного способу захисту свого порушеного права, а заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, є такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що в супереч ч.2 с.50 ЦПК України ОСОБА_1 неправомірно, без належних на те підстав залучив до участі у справі, у якості відповідача, ТзОВ «Агроцентр Буковина».

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст.51ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі уній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження-до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Із наведеного вище вбачається, що позивачем подано позов про зобов`язання Тереблеченської сільської ради вчинити дії, а саме надати дозвіл на розробку технічної документації щодо передачі в оренду земельної ділянки , однак до участі у справі позивачем залучено як співвідповідача ТзОВ«Агроцентр Буковина», яке не має жодних повноважень впливати на діяльність органів місцевого самоврядування, сприяти чи перешкоджати у процедурі прийняття рішень органами місцевого самоврядування щодо надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку.

Будь-якої іншої вимоги або наявність обставин, які б свідчили про порушення, оспорювання чи невизнання з боку ТзОВ«Агроцентр Буковина», щодо прав чи інтересів ОСОБА_1 , які б свідчили про наявність підстав для залучення вказаного товариства як відповідача у дані цивільній справі немає.

Виходячи із заявлених позовних вимог зазначений позивачем відповідач не є належними відповідачем у даних правовідносинах, і однозначно у даній справі належним відповідачем слід вважати Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, оскільки своїми діями чи бездіяльністю порушує права позивача.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішення питання про учасників у справі, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності та обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтею 376 ЦПК України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалити рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Глибоцького районного суду від 20 грудня 2019 року в задоволенні заяви ТзОВ «Агроцентр Буковина» про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу, відмовлено.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає його неправильним та таким, що постановлений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частина 3 статті 133 ЦПК України).

Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як убачається з матеріалів справи, представником ТзОВ «Агроцентр Буковина» Мельник С.Г. зазначено, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу в зазначеній справі в суді першої інстанції становлять 10200 гривень, в апеляційній інстанції 5400 грн.

На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи додано договір доручення на представництво інтересів та надання правової допомоги від 17 квітня 2019 року, укладений між адвокатом ОСОБА_2 С ОСОБА_3 Г. та відповідачем ТзОВ «Агроцентр Буковина».

З акту виконаних робіт щодо витрат на правову допомогу до договору про представництво інтересів та надання правової допомоги від 06.11.2019 року, що оплата проведена з розрахунку 1700 гривень за годину роботи, щодо ознайомлення з матеріалами справи та складання відзиву на позовну заяву на суму 5100 гривень, та представництво в суді на суму 5100гривень (а.с.103).

ТзОВ «Агроцентр Буковина» сплачено зазначені кошти на користь адвоката, що підтверджується квитанцією від 06 листопада 2019 року на суму 10200 гривень.

Як вбачається з акту виконаних робіт щодо витрат на правову допомогу до договору про представництво інтересів та надання правової допомоги від 19.02.2020 року, що оплата проведена з розрахунку 1300 гривень за годину роботи, щодо ознайомлення з матеріалами справи та складання апеляційної скарги на суму 3900 гривень, та представництво в суді на суму 1500 гривень.

ТзОВ «Агроцентр Буковина» сплачено зазначені кошти на користь адвоката, що підтверджується квитанцією від 19 лютого 2020 року на суму 5400 гривень.

Надані документи відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами на підтвердження витрат за надання професійної правничої допомоги в справі.

Представником ТзОВ «Агроцентр Буковина» відповідно до вимог процесуального закону заявлено про розподіл витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи (до закінчення судових дебатів у справі) та подано відповідні докази на підтвердження таких витрат, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про відмову у їх стягнення на користь ТзОВ «Агроцентр Буковина».

Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пункту другого частини 5 статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Отже, здійснити розподіл судових витрат є обов`язком суду за умов їх доведення стороною спору.

З урахуванням викладених обставин справи та вимог закону апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 користь ТзОВ «Агроцентр Буковина» слід сягнутисудові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1536 грн 80 коп. (1152,60 +384,20), а також витрати на правову допомогу на суму 15 600 гривень, всього на загальну суму 17 136-80 гривень .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Буковина» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року та ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2019 року задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2019 року та ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2019 року скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, ТзОВ «Агроцентр-Буковина» про зобов`язання вчинити дії.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Агроцентр-Буковина» судові витрати в сумі 17 136-80 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2020 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк