Номер провадження: 22-ц/813/1676/20
Головуючий у першій інстанції Коблова О. Д.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі Білик Олена Георгіївна, про визнання права власності у порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визнання права власності у порядку спадкування. В обгрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 11.05.2017 року. 13 грудня 2016 року ОСОБА_4 було набуто право власності на Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 76076526 від 16 грудня 2016 року.

Спадкоємцями першої черги померлого ОСОБА_4 є: дочка ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3 . Також позивач зазначала, що 28 жовтня 2017 року звернулась до Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частки зазначеної квартири. 28 жовтня 2017 року ОСОБА_3 подала до Третьої одеської нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 на користь дочки ОСОБА_1 . Постановою державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори Білик О.Г. від 16 січня 2018 року, було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частки зазначеної квартири, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 на момент смерті батька був зареєстрований за адресою померлого, а тому відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину.

Проте син померлого ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався та понад чотирьох років не проживав разом із померлим, а також і на час відкриття спадщини (а.с. 1-6).

Заочним рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 65-69).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 28 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОСОБА_2 у вказаний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався та сам факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації батька на час відкриття спадщини не є безумовним доказом того, що вони проживали разом, а отже і не є підставою для прийняття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не зазначив, в чому саме виражається порушення права відповідача у випадку задоволення позову, та які саме права відповідача в такому разі можуть бути порушені. Окрім того, апелянт просить суд поновити строк на апеляційне оскарження, у зв`язку з тим, що копію оскаржуваного рішення було отримано позивачем лише 28.02.2019 року (а.с. 77-82).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року було відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою (а.с. 84-86).

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

За заявою представника позивачки ОСОБА_5 . Одеський апеляційний суд ухвалою від 06 лютого 2020 року витребував з Сектору Українського бюро Інтерполу та Європолу Головного управління Національної поліції в Одеській області інформаційну довідку щодо перебування ОСОБА_2 у міжнародному розшуку та щодо проведення його екстрадиції; витребувано з СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області довідку про стан кримінального провадження №003475 (а.с. 129-131).

17 вересня 2020 року в судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. В судове засідання з`явилась також третя сторона по справі - ОСОБА_3 , яка надала свої пояснення по суті справи. Інші сторони до суду не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які з`явились, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, а апеляційним судом перевірено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .

Спадкоємцями першої черги померлого ОСОБА_4 є дочка ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_4 набуто право власності на Ѕ частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

25.10.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та просила видати їй свідоцтво про право на за законом на Ѕ частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також 28.10.2017 р. ОСОБА_3 подала до Третьої одеської державне нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка на користь дочки померлого - ОСОБА_1 .

Син померлого - ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.01.2018 р., виданою державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Білик О.Г. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , через те, що ОСОБА_2 на момент смерті батька був зареєстрований разом з ним, а отже відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України прийняв спадщину.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що викладені у позовній заяві обставини щодо неприйняття спадщини відповідачем в установлений термін та спосіб є суб`єктивними, доказів на підтвердження того, що відповідач взагалі виявив бажання щодо відмови на права спадкування матеріали справи не містять. Окрім того, з наданих матеріалів та пояснень вбачається, що приймаючи рішення про усунення відповідача від права на спадкування, суд порушить його права. Так, наявність міжнародного розшуку відносно відповідача не створює правових наслідків, щодо позбавлення його конституційних прав та свобод, а отже і на отримання спадщини.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити таке.

Виходячи з характеру позовних вимог і змісту правових норм, які регулюють спірні правовідносини (глави 86, 87 ЦК України ), суд, розглядаючи справу за позовом про визнання права власності у порядку спадкування, повинен був урахувати, що обов`язковому встановленню підлягає факт постійного проживання відповідача разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України).

У статтях 1268, 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

У частинах 1 та 3 ст. 1272 ЦК України зазначено, що, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України, тощо.

У відповідь на запит Одеського апеляційного суду та на виконання ухвали від 06 лютого 2020 року про витребування доказів начальник відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Одеській області П. Канівець повідомив суду, що згідно з повідомленням НЦБ Інтерполу в РФ у жовтні 2017 року громадянина ОСОБА_2 було затримано за вчинення злочину, передбаченого п. «г» ч. 2 ст. 161 КК РФ в м. Алексін Тульської області та засуджено до відбування покарання у вигляді позбавлення волі (а.с. 145).

Зі змісту листа Сектору Українського бюро Інтерполу та Європолу ГУНП в Одеській області № 50/491-Інтерпол від 06.03.2017 р. вбачається, що каналами Інтерполу ОСОБА_2 оголошено у міжнародний розшук за ініціативою СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області та в обліках Генерального секретаріату Інтерполу відносно ОСОБА_2 опубліковане циркулярне повідомлення №2017/12488 від 02.03.2017 року (арешт з метою екстрадиції) (а.с. 16).

Як вбачається з матеріалів справи, в контексті вищеописаних норм законодавства на момент відкриття спадщини ОСОБА_2 не проживав постійно із померлим батьком, з відповідною заявою до нотаріальної контори на момент розгляду справи не звернувся, а отже не прийняв спадщину відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

При цьому слід зазначити, що згідно із ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, сам факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації батька на час відкриття спадщини не є безумовним доказом того, що вони проживали разом, а отже і не є підставою для прийняття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Водночас відбування покарання в місцях позбавлення волі та перебування спадкоємця тривалий час за межами України є поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини, а тому апеляційний суд критично ставиться до висновку суду першої інстанції щодо порушення права ОСОБА_2 у разі прийняття рішення про усунення відповідача від права на спадкування з огляду на все вищенаведене. Разом з тим, вказавши на порушення права відповідача, суд першої інстанції не пояснив, в чому саме полягає таке порушення та не взяв до уваги положення статей 12 та 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Одеським апеляційним судом було направлено лист начальнику ФКУ Томської ВК-2 УФСВК Росії в Томській області з метою вручення ОСОБА_2 копій заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року, ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги. Станом на момент розгляду справи жодних відповідей до суду не надходило, проте мати відповідача в судовому засіданні підтвердила, що їй телефонував відповідач, що він обізнаний про розгляд справи, та те, що після його повернення він буде проживати разом з нею.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що судом першої інстанції при вирішенні спору по суті не були встановлені обставини, які мають значення для справи, не досліджена відповідна доказова база, не з`ясовані дійсні підстави виникнення права на спадкування.

Таким чином, враховуючи вищеописане, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове, яким задовольняє позовні вимоги за заявленими підставами.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2887,52 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 4331,28 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї постанови складено 28 вересня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

17.09.2020 року м. Одеса