Справа № 227/3233/20
Номер провадження № 2-з/194/11/20
УХВАЛА

02 жовтня 2020 року м.Тернівка

Суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області Корягін В.О., за участю секретаря судового засідання Ніколайчук О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, сплаченої до укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, до якої надала заяву про забезпечення позову, в якій зазначає, що вона оплатила ОСОБА_2 авансовий платіж у розмірі 35000,00 грн. за житловий будинок АДРЕСА_1 до оформлення договору купівлі-продажу цього житлового будинку. Вартість всього житлового будинку, відносно якого домовилися оформити договір купівлі-продажу становить 54000,00 грн. Ціна позову 35000,00 грн. За домовленістю між нею та відповідачем договір купівлі-продажу житлового будинку буде оформлений після отримання кадастрового номеру на земельну ділянку, що надана для обслуговування житлового будинку. 21 грудня 2019 року був отриманий кадастровий номер на земельну ділянку, що надавалася для обслуговування житлового будинку, але домовленість щодо оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку відповідач відмовляється виконати. Просить накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить відповідачеві ОСОБА_2

21 серпня 2020 року ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, сплаченої до укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, передано на розгляд за підсудністю до Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, сплаченої до укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, разом з заявою про забезпечення позову розподілена судді Корягіну В.О.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, приходжу до наступного.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

У заяві про забезпечення позову заявником повинні бути зазначені причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності такого заходу, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову має запобіжний характер і спрямоване на забезпечення можливості виконання ймовірного рішення суду та на недопущення порушень прав осіб, інтересів яких стосується спір.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке вона заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Пунктом 4 вищезазначеної Постанови роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позов, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом досліджено вказану заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи, та встановлено, що заявником не наведено жодних підстав які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення, доводи заяви зводяться виключно до припущення. Окрім того, заявником не зазначено жодної пропозиції щодо зустрічного забезпечення, для забезпечення відшкодування збитків відповідача ОСОБА_2 , які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Також, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_2 вживає будь-які заходи щодо відчуження будинку АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 11 травня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину належить 1/1 частина будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, у зв`язку з тим, що позивач не навела достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову та суд позбавлений можливості самостійно визначити зустрічне забезпечення, та враховуючи співмірність між заявленими позовними вимогами та негативними наслідками для відповідача від вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає вимогу про забезпечення позову безпідставною та необґрунтованою, тому приходить до висновку про необхідність відмовити у забезпеченні позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України.

На підстави викладеного, керуючись ст. 151, 153, 258, 260 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду.

Суддя В.О. Корягін