Справа № 202/7059/19
Провадж.2/ 202/569/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 березня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Бєльченко Л.А.

при секретарі - Нетеса Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з цим позовом до відповідача, зазначаючи, що вона є матір`ю ОСОБА_2 . Останньому належала на праві власності 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло. ІНФОРМАЦІЯ_1 її син ОСОБА_2 помер. Після його смерті вона звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав після смерті сина. Від нотаріуса їй стало відомо про те, що на вказану 1/3 частину квартири накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 30.06.2005 року. Арешт було накладено під час виконання рішення Голопристанського районного суду Херсонської області за позовом ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Рішення боржником виконано в повному обсязі, у зв`язку з чим постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС від 19.12.2014 року виконавче провадження закінчено, однак арешт з майна боржника знято не було. Звернувшись до АНД ВДВС з метою зняття арешту їй було повідомлено, що виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

У зв`язку з викладеним, позивач просила суд зняти арешт з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 59).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. Про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 58).

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження ВП № 14777767 з виконання виконавчого листа № АЕ-11, виданого 14.02.2000 року Голопристанським районним судом Херсонської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу).

Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 19.12.2014 року виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 11).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до листа Індустріального ВДВС від 11.06.2019 року виконавче провадження, в межах якого здійснювалися примусові виконавчі дії відносно боржника ОСОБА_2 , знищено у зв`язку із спливом терміну зберігання (а.с. 9).

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме : закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого провадження стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (3319-17) заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених чим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 50 цього Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), якій його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Натомість, позивач звернулася до суду з цим позовом до Амур- Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), котрий не є належним відповідачем у цій справі та котрим права позивача жодним чином не порушувалися. З огляду на зазначене, суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, тому суд приходить до висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що арешт на 1/3 частину належної за час життя ОСОБА_2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 взагалі накладався та не був знятий державним виконавцем під час закінчення виконавчого провадження. Так, у постанові державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 19.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

За таких обставин суд відмовляє позивачеві у задоволенні позову.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову, судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України позивачеві не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4,5,13,81,89, 259,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя - Бєльченко Л.А.