ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №592/4526/20

Номер провадження 22-ц/816/2016/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2020 року в складі судді Катрич О.М., ухвалене в м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») про зобов`язання вчинення дії.

Свої вимоги мотивував тим, що ним в AT КБ «ПРИВАТБАНК» відкрито поточний рахунок, який обслуговується за карткою № НОМЕР_1 . Здійснення операцій за даним рахунком було заблоковано 06 лютого 2020 року. Позивач неодноразово звертався до банку із вимогами розблокувати рахунок, зняти обмеження на право розпорядження грошовими коштами, але рахунок до цього часу залишається заблокованим, обмеження по розпорядженню ним грошовими коштами на рахунку не скасовані. Зокрема, позивач звернувся до відповідача із заявою від 15 лютого 2020 року за якою просив розблокувати картковий рахунок. На дане звернення банк відповів листом від 28 лютого 2020 pоку, якою підтвердив факт блокування рахунку 06 лютого 2020 року та обґрунтував це здійсненням аналізу фінансових операцій за рахунком. 20 березня 2020 року ОСОБА_1 знову звернувся до банку із вимогою зняти (скасувати) встановлені для нього обмеження по розпорядженню грошовими коштами на рахунку. Дана вимога отримана банком 23 березня 2020 pоку, але до цього часу обмеження залишаються не скасованими.

За таких обставин АТ КБ «ПРИВАТБАНК», діючи із порушенням прав споживача, не зважаючи на неодноразові звернення позивача не вчинив дій, направлених на розблокування карткового рахунку всупереч чинного законодавства.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зняти (скасувати) встановлені для позивача обмеження права на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його поточному рахунку та обслуговуються карткою № НОМЕР_1 , шляхом негайного розблокування зазначеного карткового рахунку і забезпечення можливості вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами на його поточному рахунку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Зобов`язано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зняти (скасувати) встановлені для ОСОБА_1 обмеження права на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його поточному рахунку та обслуговуються карткою № НОМЕР_1 , шляхом негайного розблокування зазначеного карткового рахунку і забезпечення можливості вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами на цьому поточному рахунку.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави 840 грн 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банком було призупинено здійснення операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивач на підставі звернення АТ «УКРСИББАНК» з вимогою про блокування даної картки та висновків службового розслідування про те, що позивач використовує платіжну картку, як засіб доступу до відкритого на його ім`я рахунку, з порушенням умов договору між позивачем та відповідачем, а саме: для отримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування протиправної схеми, що містить ознаки кримінально караного діяння, тому банк при блокуванні картки позивача діяв правомірно.

Вказує, що оскільки кримінальне провадження № 0001065 за ч. 3 ст. 190 КК України триває, тому підстав для виведення позивача зі списку обмежень в банківському обслуговуванні не вбачається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ватула В.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Ватули В.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 32). На виконання умов договору банк відкрив позивачу поточний рахунок, який обслуговується карткою № НОМЕР_1 . Здійснення операцій за даним рахунком було заблоковано 06 лютого 2020 року.

З цього приводу позивач звернувся до відповідача із заявою від 15 лютого 2020 року, за якою прохав розблокувати картковий рахунок. На дане звернення банк відповів листом від 28 лютого 2020 pоку, якою підтвердив факт блокування рахунку 06 лютого 2020 року та

обґрунтував це здійсненням аналізу фінансових операцій за рахунком (а.с. 7-9).

18 березня 2020 року ОСОБА_1 знову звернувся до банку із вимогою зняти (скасувати) встановлені для нього обмеження по розпорядженню грошовими коштами на рахунку. Дана вимога отримана банком 23 березня 2020 pоку, але до цього часу обмеження залишаються не скасованими (а.с. 11).

Підставою для встановлення такого обмеження слугувало звернення АТ «УКРСИББАНК» з вимогою про блокування даної картки, оскільки 02 лютого 2020 року з картки клієнта «УКРСИББАНК» № НОМЕР_2 на картку Універсальну № НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_1 було зараховано грошові кошти в сумі 2368,31 грн, отримані шахрайським шляхом. В подальшому, на підтвердження факту вищевказаного шахрайства, від AT «УКРСИББАНК» надійшло письмове підтвердження, а саме: повідомлення про початок досудового розслідування Шевченківським відділом поліції ГУНП в м. Києві кримінальної справи за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України (витяг з ЄРДР № 0001065) (а.с. 33-37).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази правомірності блокування банком карткового рахунку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» наведено визначення терміну «платіжна картка» та зазначено, що це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно зі статтею 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

06 лютого 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було заблоковано картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та

звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно п. 12 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Зупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов`язань користувача й емітента, що виникли до часу зупинення або припинення зазначеного права. Емітент зобов`язаний інформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платіжний засіб та причини такого зупинення в спосіб, установлений договором, у разі можливості перед тим, як право використовувати електронний платіжний засіб буде зупинено, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об`єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином, дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають відповідати усім вимогам законодавства України та, зокрема, вимогам Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Як визначено у ч. ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні

санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб`єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - п`ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають (ч. 6 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).

При цьому, відповідно до пункту 91 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417, банк зобов`язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов`язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Отже, правомірність блокування карткового рахунку є можливою лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а також за умови дотримання строків зупинення фінансових операції та блокування картки. Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 235/5583/16-ц.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» https://privatbank.ua/terms, а саме у пункті 1.1.3.2.19 визначено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій.

Однак, матеріали справи не містять доказів дотримання банком зазначених вище вимог, порядку та строків блокування картки користувача, а також належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості підозри здійснення позивачем незаконних операцій, на підставі яких було заблоковано картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я позивача.

При цьому, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним чином не обґрунтувало правомірність

блокування карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача, не довело порушення позивачем вимог законодавства, за наслідками порушення яких було заблоковано його картковий рахунок, порушило строки зупинення фінансових операцій, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» неправомірно було заблоковано картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я позивача ОСОБА_1 , що стало наслідком обмеження позивача в можливості користуватись та розпоряджатись картковим рахунком та коштами на ньому.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо законності його дій з посиланням на ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ч. 7 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї фінансового знищення» є безпідставними, оскільки вказані норми не передбачають блокування рахунку, а ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї фінансового знищення» встановлює порядок здійснення такого блокування, дотримання якого є обов`язковим.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача відсутні будь-які дані про те, що дії позивача ОСОБА_1 пов`язані зі здійсненням ним шахрайських дій. Тривалість періоду блокування рахунку понад двох робочих днів свідчить про протиправність дій банку.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідачем на підтвердження своїх заперечень на позовні вимоги позивача не надано суду жодного доказу.

Сам лише факт наявності кримінального провадження (ЄРДР № 0001065), так як і висновок служби безпеки банку щодо цієї обставини, не є визначеною законом підставою для припинення операцій за картковим рахунком понад строки, визначені Законом № 1702-VII.

Будь-які арешти та інші обтяження, які є законом визначеною підставою для зупинення таких операцій, відсутні, докази їх наявності відповідачем не надано.

Також, з урахуванням вимог та заперечень сторін вірно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається, судом в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування у даній справі, виходячи з тих доказів, які надавалися сторонами у справі.

А тому, дії Банку щодо блокування карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я позивача ОСОБА_1 є неправомірними, так як не відповідають вимогам законодавства України а, зокрема Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко