Справа № 310/1019/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2019 року є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Після укладення договору купівлі-продажу відповідач з реєстрації в зазначеній квартирі не знявся, плату за комунальні послуги не вносить, його особистих речей та іншого майна в квартирі немає. Добровільно ОСОБА_2 , який не є членом родини позивача, заяву про зняття з реєстрації подати не бажає. Реєстрація відповідача в приміщенні створює перешкоди позивачу, як власнику, у користуванні та розпорядженні власністю. Просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач, повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, згідно якої він позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надійшла його заява про розгляд справи без його участі, в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності із ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст.ст. 319, 383, 405 ЦК України право користування житлом мають власники цього житла, члени сім`ї власника, інші особи на підставі договору з власником житла.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст.15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Способи захисту цивільних прав, у тому числі захисту права власності, визначені у ст. 16 ЦК України, перелік яких не є вичерпним. Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 20 лютого 2019 року позивачу на праві власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано 20 лютого 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 30367527, що підтверджується витягом із вказаного реєстру № 156875315 від 20 лютого 2019 року.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1973 від 07 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до акта про фактичне проживання особи від 07 лютого 2020 року ОСОБА_2 за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає.

З паспорта відповідача вбачається, що він є громадянином Російської Федерації.

В заяві від 24 лютого 2020 року ОСОБА_2 зазначив, що він перебуває за межами України, тому самостійно зняти місце реєстрації не має змоги.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не є власником вказаної квартири, проте зареєстрований. Наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні, яка в ній не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачем прав власника цього нерухомого майна.

Зазначені перешкоди підлягають усуненню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. 391 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; проживає за адресою: АДРЕСА_4 ).

Суддя О. М. Вірченко