Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/2646/19

2/330/93/2020

"19" березня 2020 р. смт. Якимівка

Якимівський районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Куценко О.О. за участю секретаря судового засідання Павленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», представник позивача Савіхіна Анастасія Миколаївна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В позові зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про договору б/н від 15 грудня 2016 року відповідач отримав кредит у розмірі 6315,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 14 жовтня 2019 року має заборгованість 16358,85 грн. яка складається з наступного: 5294,88 грн. заборгованість за кредитом; 1608,84 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 6353,70 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штраф відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди: 3101,43 грн.

В зв`язку з вищевикладеним, просили суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 16358,85 грн. за кредитним договором б/н від 15 грудня 2016 року; судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, викликався належним чином, причини неявки суду невідомі суд вважає за можливе згідно ст. 223 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у справі матеріалів та доказів за відсутності відповідача.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про договору б/н від 15 грудня 2016 року відповідач отримав кредит у розмірі 6315,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З дослідженої Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 15 грудня 2016 року , вбачається що її метою є створення умов для виконання відповідачем зобов`язань по кредитному договору №SAMAB8459 від 04 серпня 2011 року (надалі Договір 1).

Генеральною угодою, пунктом 1 передбачено реструктуризація заборгованості за Договором 1, а саме зменшення розміру заборгованості з дати надання відповідачу кредиту, а саме відсотки на 3062,57 грн. комісію на 00,00 грн., пеню на 00,00 грн., штраф на 538, 86 грн. Заборгованість по Договору №1 с дати підписання Генеральної угоди, складає 6840,93 грн.

Пунктом 2, 2.1 Генеральної угоди передбачено приєднання Умов та правил надання банківських послуг, відповідно позивач надав відповідачу терміновий кредит в сумі 6315,93 грн. на строк 12 місяців з 15 грудня 2016 року по 31 грудня 2017 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в розмірі 1,083 % в місяць на суму залишку заборгованості в обмін на зобов`язання відповідача по поверненню кредиту, сплаті відсотків.

Разом з цим, суд враховує ті обставини, що позивач в порушення статті 81-83 ЦПК України не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність заборгованості у відповідача перед банком). Так відповідно до ухвали суду від 05 грудня 2019 року , було зобов`язано позивача надати оригінали письмових доказів анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 04 листопада 2011 року позичальника ОСОБА_1 та оригінал Генеральної угоди б/н від 15 грудня 2016 року.

Відповідач на вимогу суду не надав оригіналів договору (анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 04 листопада 2011 року) за 2011 рік.

Надана позивачем анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 02 березня 2015 року укладена позивачем та відповідачем є неналежним доказом, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування по цій справи виходячи із змісту позовних вимог.

Крім того, оригінал Генеральної угоди б/н від 15 грудня 2011 року, наданий позивачем не містить підпису відповідача на першому аркуші де фактично містяться її суттєві умови. Вказана Генеральна угода складається з 2-ох окремих аркушів не прошита та не пронумерована.

Також суд враховує, що в обґрунтування позову позивачем не надано виписки за картковим рахунком, доказів отримання відповідачем кредиту чи перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача.

Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку. Так, позивач не надав суду жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем кредиту у розмірі 6315,93грн. чи перерахування цих коштів на платіжну картку відповідача, як про це зазначено у п.2.1 Генеральної угоди. Саме по собі підписання Генеральної угоди не підтверджує отримання коштів по кредиту. На вимогу суду позивач не надав оригіналу кредитного договору за 2011 рік. За таких обставин відсутні належні та допустимі докази, щодо існування заборгованості відповідача перед позивачем на час укладання Генеральної угоди від 15 грудня 2016 року.

За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених вимог, а тому в задоволені позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13,81-83,263,265,279, 282- 283 ЦПК України,

у х в а л и в :

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», представник позивача Савіхіна Анастасія Миколаївна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького Апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: