Провадження № 2/263/577/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , представника третьої особи Мамаєвої С.В. розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_7 , ЖКП «Житловий комплекс», Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про визнання реєстрації недійсною та виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, вказуючи, що відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневого району м. Маріуполя вона є основним наймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею у квартирі була зареєстрована її донька ОСОБА_7 ,яка на теперішній час мешкає у іншій квартирі. У 2006 році вона переїхала жити до матері, яка потребувала постійного догляду, а у спірній квартирі зареєструвала свою родичку відповідача по справі, яка без її згоди та відома зареєструвала у даній квартирі своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперішній час відповідачка звернулась до суду з позовом про її виселення. На підставі того, що позивач не надавала згоди на реєстрацію у квартирі дітей, вважає, що була порушена процедура реєстрації та просить суд визнати реєстрацію відповідачів недійсною та виселити останніх.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.10.2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

25.11.2019 року на адресу суду надійшов відзив від відповідачки, яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей, відповідно до якого позовну заяву не визнала, просила відмовити з наступних підстав. Позивачка разом з донькою не мешкають у спірній квартирі з 2005 року, власних речей у даній квартирі не мають. Крім того, зі згоди позивачки відповідачку було вписано в особовий рахунок. Комунальні послуги, а також інші витрати пов`язані з підтриманням належного стану квартири відповідачка та члени її родини здійснюють за власні кошти, у зв`язку з чим просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05.02.2020 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, позов просили задовольнити з підстав виклеєних у ньому

В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Також у судових дебатах застосувати строки позовної давності.

Третя особа ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити та представляти її інтереси у суді ОСОБА_2 .

Представник третьої особи ЖКП «Жилкомплекс» не з`явився, надав заяву про проведення судових засідань за її відсутності.

Представник третьої особи Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради Мамаєва С.В. у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити відповідно до висновку Виконавчого комітету Маріупольської міської ради.

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є сестрою позивачки ОСОБА_1 , а відповідачка ОСОБА_3 її племінниця. У 2006 році їх брат звернувся до позивачки з проханням прописати до її квартири відповідачку, його доньку, на що позивачка дала свою згоду та прописала як свою родичку. Спочатку все було добре, проте потім позивачка дізналась, що ОСОБА_3 планує її виписати зі спірної квартири. Після чого відносини між ними зіпсувались. Позивачці не має де мешкати, іншого житла вона не має, є особою похилого віку. Певний час вона дійсно не мешкала в квартирі, оскільки доглядала мати, проте потім мала намір повернутися до квартири, але ОСОБА_3 чинила та чинить їй в цьому перешкоди.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневого району м. Маріуполя №409 від 25.08.1982 року ОСОБА_1 і на її родину була видана двокімнатна квартира АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні встановлено та неоспорювалось сторонами, що ОСОБА_1 надала згоду на проживання відповідачки ОСОБА_3 у кв АДРЕСА_2 , внаслідок чого прописала її у квартирі як родичку.

Відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого за адресою: АДРЕСА_3 , основним квартиронаймачем зазначена: ОСОБА_1 , окрім якої у квартирі зареєстровані: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

У довідці №534 від 11.06.2018 року, наданої Комітетом самоорганізації населення «Правий беріг» Казанцевій Т.О. зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , не проживають з 2005 року.

Також у судовому засіданні було встановлено та не оспорювалось сторонами, що відповідачка ОСОБА_3 змінила замки у спірній квартирі та не допускала позивачку мешкати в ній, тобто вчиняла перешкоди у користуванні останньою квартирою, посилаючись на те, що вона здійснює самостійно оплату комунальних послуг, а також ремонт квартири, спрямований на зберігання квартири у належному стані.

Згідно з довідкою № 3721/02-16 від 29.10.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні ПФУ в Донецькій області та отримає пенсію за віком.

З наданих суду квитанцій про сплату комунальних послуг та акту №086229 заміну, установки, технічної повірки, збереження пломб та засобів обліку електроенергії побутового споживача (населення) вбачається, що ОСОБА_9 здійснює догляд за квартирою.

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 01.2-01-09-19 від 03.02.2020 року визнання реєстрації недійсною та виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є недоцільним.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За змістом ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до положення ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання та випадки їх обмеження регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV).
Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).
Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):
-письмову заяву;
-документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;
-квитанцію про сплату адміністративного збору;
-документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;
-військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
У разі подання заяви представником особи додатково подаються:
документ, що посвідчує особу представника;
документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).
Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
За бажанням батьків чи одного з них документи, передбачені цією статтею для реєстрації місця проживання дитини, можуть бути подані органам державної реєстрації актів цивільного стану під час проведення державної реєстрації народження дитини. Органи державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, направляють зазначені документи органам реєстрації для реєстрації місця проживання новонародженої дитини.
Реєстрація місця проживання новонародженої дитини може здійснюватися також на підставі направлених органами соціального захисту населення даних, що зазначив законний представник, з яким постійно проживає дитина, у заяві про призначення допомоги при народженні дитини.
Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.
Особа може доручити в установленому законодавством порядку подати заяву про реєстрацію місця проживання відповідній посадовій особі виконавців послуг з управління (утримання) багатоквартирного будинку (гуртожитку), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку за місцем її проживання.
Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У разі внесення під час реєстрації помилкових відомостей про особу орган реєстрації зобов`язаний на підставі поданих особою або її представником достовірних відомостей у день звернення внести необхідні зміни до документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування, реєстру відповідної територіальної громади із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
У разі прийняття рішення про зміну нумерації будинків, перейменування вулиць (проспектів, бульварів, площ, провулків, кварталів тощо), населених пунктів, адміністративно-територіальних одиниць, зміни в адміністративно-територіальному устрої на підставі відповідних актів вносяться зміни до реєстру територіальної громади, із збереженням попередніх даних, із подальшим внесенням цієї інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
У випадку, передбаченому частиною тринадцятою цієї статті, зазначені відомості за бажанням особи вносяться до документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування. Такі відомості вносяться безоплатно.
Орган реєстрації у разі виявлення в реєстрі територіальних громад помилкових відомостей про особу повідомляє її про це у тридцятиденний строк з дня виявлення таких відомостей, а також звертається до особи з проханням надати достовірні відомості для внесення змін до відповідного реєстру та/або документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування. Орган реєстрації передає відповідну інформацію в установленому Кабінетом Міністрів України порядку для внесення змін до Єдиного державного демографічного реєстру.
Надання органами реєстрації та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації фізичних осіб, відомостей про місце проживання особи та інших персональних даних здійснюється виключно у випадках, передбачених законами України, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини або за згодою самої особи.
Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.
Реєстрація та продовження реєстрації тимчасового перебування іноземців, осіб без громадянства здійснюються відповідно до законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
З огляду на наведене, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду обставини, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсною реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки на день розгляду справи судом встановлено, що строк зберігання заяв про реєстрацію місця проживання/перебування та зняття з реєстрації місця проживання осіб та за необхідності відповідних копій документів, які подаються для здійснення реєстрації місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання в паперовому вигляді, становить три роки, такі на даний час відсутні, а тому встановити правомірність або неправомірність реєстрації місця проживання відповідачки за вказаною адресою в суду немає можливості. При цьому суд бере до уваги твердження позивачки про те, що вона згоду на вселення та реєстрацію ОСОБА_3 до вказаної квартири давала. Окрім цього, суд бере до уваги, що в якості підстави визнання недійсною реєстрації позивач зазначає ст. 65 ЖК України та п. 9 Пленуму, які регулюють не питання реєстрації місця проживання, а вселення. Проте законність вселення у спірну квартиру сторонами не оспорюється.
Також суд зауважує, що за захистом свого порушеного права щодо недійсності реєстрації ОСОБА_3 позивач звернувся до суду у жовтні 2019 р., а реєстрація була здійснена 15.08.2006 р.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійної підставою для відмови у позові.
Враховуючи, що відповідачкою та її представником заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, а в судовому засіданні було встановлено, що позивач надала свою згоду на прописку відповідачки ще у 2006 році, а також не заперечує цей факт, то позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами вказаними у позові. Отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги позивача про виселення відповідачки з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , суд зазначає наступне.
Правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються главою 2 «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» ЖК Української РСР.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
У відповідності до змісту ч.4 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно зі ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.
Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Особи, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.
Стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав згідно ст. 116 ЖК України, відповідно до яких ОСОБА_3 необхідно виселити без надання іншого житлового приміщення, тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення, слід відмовити.
Вимоги позивача про виселення неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , регулюються Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та Законом України «Про охорону дитинства».
Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.
Згідно зі ст.18 Закону України « Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Таким чином, враховуюче вказане, та те, що вимоги щодо визнання недійсною реєстрації та виселення неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є похідними від вимоги щодо визнання недійсною реєстрації та виселення їх матері ОСОБА_3 , то в цій частині також задоволенню не підлягають.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 47, 59 Конституції України, , ст ст. 9, 64, 65, 109, 116, 391 ЖК Української РСР, ст. ст. 317, 391, 396 ЦК України, ст. ст.4, 13, 19, 76-81, 133, 141, ст.263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_7 , ЖКП «Житловий комплекс», Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про визнання реєстрації недійсною та виселення- відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В. Хараджа