Справа № 303/6802/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Бисаги Т.Ю., Куштана Б.П.

за участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2019 року, у складі судді Довжанина В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Закарпатського обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Позов мотивує тим, що наказом № 256-К від 05.11.2018 року її звільнено з посади директора Мукачівського міського центру зайнятості з 05.11.2018 року у зв`язку з змінами в організації праці, реорганізацією Мукачівського міського центру зайнятості шляхом його злиття з Мукачівським районним центром зайнятості, що супроводжувалося скороченням чисельності та штату працівників.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15.04.2019 року скасовано вище вказаний наказ про звільнення та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.11.2018 року по 15.04.2019 року.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 08.10.2019 року дане рішення суду залишено без змін.

09.10.2019 нею подано заяву відповідачу про виконання вказаного рішення суду, однак відповідач відмовився виконувати рішення суду.

Наслідком скасування наказу № 256-К від 05.11.2018 року про її звільнення є продовження дії трудового договору, укладеного з нею безстроково, виконання обов`язків директора Мукачівського міського центру занятості.

З дня ухвалення судового рішення Мукачівським міськрайонним судом про задоволення позову до розгляду апеляційної скарги відповідача 08.10.2019 року Закарпатським апеляційним судом, рішення Мукачівського міськрайонного суду не виконано і не виконано на час подання даного позову, у зв`язку з чим позивач і надалі перебуває у вимушеному прогулі.

Виходячи з наведеного, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14 листопада 2019 року, позивачка просила поновити її на роботі на рівноцінній посаді з рівноцінною заробітною платою, а також стягнути на її користь з Закарпатського обласного центру зайнятості середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.04.2019 року по день виконання судового рішення.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 грудня 2019 року в задоволенні заявленого позову відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заявленого позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано обставини, які нею наведено в обґрунтування заявлених вимог, дано їм неправильну юридичну оцінку та безпідставно відмовлено у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 23.03.2006 року працювала на посаді директора Мукачівського міського центру занятості.

На підставі наказу Державної служби зайнятості від 08.06.2018 року № 89 «Про припинення діяльності Мукачівського районного та Мукачівського міського центру зайнятості» відбулася реорганізація, злиті Мукачівський міський та Мукачівський районний центри занятості, створено Мукачівський міськрайонний центр занятості.

Наказом № 256-к від 05.11.2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора Мукачівського міського центру зайнятості у зв`язку з змінами в організації праці, реорганізацією Мукачівського міського центру зайнятості шляхом його злиття з Мукачівським районним центром зайнятості, що супроводжувалося скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпПУ.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2019 року заявлений позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано наказ №256-к від 05.11.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Мукачівського міського центру зайнятості 05 листопада 2018 року у зв`язку зі змінами в організації праці, реорганізацією Мукачівського МЦЗ, що супроводжувалося скороченням чисельності та штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Стягнуто із Закарпатського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 05 листопада 2018 року до 15 квітня 2019 року в сумі 39687 (тридцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят сім) гривень 98 копійок. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку за один місяць.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 08.10.2019 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2019 року залишено без змін.

09.10.2019 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву відповідачу про виконання вказаного рішення суду, однак відповідач не поновив її на роботі і відмовився виконувати рішення суду .

Відмовляючи в заявленому позові суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для поновлення позивача і стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та задоволення заявленого позову.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що наслідком скасування наказу № 256-К від 05.11.2018 року про її звільнення є продовження дії трудового договору, укладеного з нею безстроково, виконання обов`язків директора Мукачівського міського центру занятості.

Такі твердження позивача не заслуговують на увагу з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч.5 ст. 104 ЦК України).

Встановлено, що з 23.03.2006 року позивачка працювала на посаді директора Мукачівського міського центру занятості.

Наказом Державної служби зайнятості від 08.06.2018 року № 89 «Про припинення діяльності Мукачівського районного та Мукачівського міського центру зайнятості» прийнято рішення про припинення діяльності вказаних центрів зайнятості у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття.

04.10.2018 року, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та відповідним Повідомленням про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи, здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи Мукачівського міського центру занятості.

Таким чином, з 04.10.2018 року Мукачівський міський центр занятості, як юридична особа, з якою позивачка перебувала у трудових відносинах і перебувала на посаді директора, припинив свою діяльність і такої юридичної особи фактично та юридично не існує, а тому не може бути автоматично продовжено дію трудового договору позивачки з юридичною особою, якої не існує. Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Окрім того, слід зауважити слідуюче.

Згідно з п.2 ч.1 ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами, зокрема працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причин звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 22 цього кодексу.

За змістом даної норми питання про поновлення на роботі працівника незалежно від підстав припинення з ним трудового договору вирішується судом за заявою працівника про поновлення його на роботі.

Згідно з ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

У заявленому позові в справі №303/7556/18 позивачка просила скасувати наказ №256-к від 11.2018 року про її звільнення з посади директора Мукачівського міського центру зайнятості 05 листопада 2018 року у зв`язку зі змінами в організації праці, реорганізацією Мукачівського МЦЗ, що супроводжувалося скороченням чисельності та штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України та стягнути із Закарпатського обласного центру зайнятості на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 05 листопада 2018 року до 15 квітня 2019 року. Саме такі вимоги позивачки були предметом судового розгляду і задоволені рішенням суду від 15.04.2019 року. Вимоги про поновлення на роботі позивачкою не заявлялися і судом, відповідно до вищевказаних норм права, не могли бути вирішені та не вирішувались.

За вказаних обставин безпідставними є посилання позивачки, якими вона обґрунтовує заявлений позов, і доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, на підставі вказаного рішення, зобов`язаний її поновити на роботі, і порушив її права за захистом яких вона звернулася до суду.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Копію наказу про своє звільнення ОСОБА_1 отримала 05.11.2018 року, що підтверджується матеріалами справи, тобто саме із вказаної дати розпочався перебіг строку для звернення до суду з вимогою про поновлення на роботі. Однак, позов ОСОБА_1 пред`явила лише 10.10.2019 року, тобто із значним пропуском строку звернення до суду.

Суд першої інстанції правильно відмовив у заявленому позові саме за необґрунтованістю заявлених вимог, а не в зв`язку з пропущенням строків звернення до суду.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: