ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» вересня 2020 року

м. Харків

справа № 646/5873/19-ц

провадження № 22ц/818/4719/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 червня 2020 року в складі судді Єжова В.А.

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Заява мотивована тим, що з 1964 року вона мешкала разом зі своїм батьком, ОСОБА_3 , його цивільною дружиною ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_5 у місті Харкові. ОСОБА_4 виховувала її як мачуха.

Вказала, що її батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого вони з ОСОБА_4 продовжили проживати спільно, разом приватизували квартиру. З 2011 року вона доглядала її у зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Зазначила, що син померлої ОСОБА_5 проживає у Російській Федерації та надав нотаріусу заяву від 21 травня 2019 року щодо того, що ним пропущено строк на прийняття спадщини, проте він не буде звертатися до суду з вимогами про поновлення цього строку та не заперечує проти отримання нею свідоцтва про право на спадщину.

Рідна сестра померлої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає у м. Ромни Сумської області та із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не зверталась.

Вказала, що вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , однак постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Полтєвої І.О. від 19 червня 2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не подані документи, які б підтверджували ступень споріднення.

Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно їй для оформлення спадкових прав після смерті мачухи ОСОБА_4 .

Просила встановити факт родинних відносин між нею як падчеркою та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як мачухою, з 1968 року.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що встановлення факту необхідно їй для оформлення спадщини, та інші спадкоємці померлої ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини не звертались, спір щодо спадкового майна відсутній.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 29 вересня 2020 року до суду апеляційної інстанції від заявниці надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, яку задоволено.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду - скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у справі вбачається спір про право, а тому заяву слід залишити без розгляду на підставі частини 4 статті 315 ЦПК України.

Проте, з таким висновком повністю погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що метою її звернення з заявою про встановлення факту є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що із заявлених вимог вбачається спір про право.

Разом з тим, як вбачається із заяви ОСОБА_1 , вона заявлена про встановлення факту спільного проживання. Однак, у прохальній частині заявниця просить встановити факт родинних відносин, що не є тотожним з фактом спільного проживання. При цьому, як вбачається з довідки про склад сім`ї від 08 квітня 2016 року, ОСОБА_1 та померла ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали за однією адресою (а. с. 23).

Судом першої інстанції не з`ясовано та не уточнено, про встановлення якого саме факту просила ОСОБА_1 . За таких умов висновок суду щодо залишення її заяви про встановлення юридичного факту без розгляду є передчасним.

Крім того, судом першої інстанції не встановлено, чи звертались інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , відповідно, чи може встановлення факту родинних відносин ОСОБА_1 з померлою вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб. Суд першої інстанції не вказав, з ким саме та з яких обставин виник спір про право у ОСОБА_1 .

Отже, суду першої інстанції необхідно з`ясувати дійсний зміст вимог заяви ОСОБА_1 та встановити, чи може встановлення факту, про який вона просила, вплинути на права інших осіб, і вже на підставі цих даних вирішувати питання щодо можливості розгляду її заяви у порядку окремого провадження.

За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України та доводів апеляційної скарги, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, підстав для розподілу судового збору за розгляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 червня 2020 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І. В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

С.С. Кругова

Повний текст постанови складено 29 вересня 2020 року.