Справа № 750/31/20
Провадження № 2/750/380/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Будаш М.В.,

справа №750/31/20

позивач (відповідач) Чернігівська міська рада

відповідач (позивач) ОСОБА_1

третя особа без самостійних вимог Перша чернігівська державна нотаріальна контора

про визнання майна померлої ОСОБА_2 відумерлою спадщиною та за зустрічним позовом про встановлення факту проживання ОСОБА_1 як спадкоємця за законом четвертої черги однією сім`єю зі ОСОБА_2 з жовтня 2010 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1

сторони не з`явились,-

в с т а н о в и в:

В січні 2020 Чернігівська міська рада звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності померлій ОСОБА_2 та передачу її у власність територіальної громади міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради, мотивуючи позов тим, що спадщина ніким не прийнята.

28.01.2020 року з зустрічною позовною заявою до Чернігівської міської ради звернулась ОСОБА_1 , яка просила суд з метою створення їй умов для оформлення спадкових прав, як спадкоємцю за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі ОСОБА_2 з жовтня 2010 року по день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за нею як за спадкоємицею право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини за законом, як спадкоємець четвертої черги, після смерті ОСОБА_2 звернулася заявник по справі - ОСОБА_1 , яка фактично проживала із померлим спадкодавцем із жовтня 2010 року по день її смерті однією сім`єю, в зв`язку з чим у Першій чернігівській державній нотаріальній конторі було заведено відповідну спадкову справу до майна померлої. ОСОБА_2 була одинокою особою, чоловіка та власних дітей не мала, заповіту померла не складала, а інші будь-які спадкоємці за законом, які б прийняли спадщину після її смерті, окрім ОСОБА_1 , відсутні.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 14.01.2020 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Чернігівською міською радою надано відзив на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні представник Чернігівської міської ради позовну заяву підтримав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 її представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідача надав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з його зайнятістю в інших судових процесах. З метою уникнення затягування розгляду справи, враховуючи, що зі сторонами було погоджено час розгляду справи, суд в задоволенні клопотання про відкладення судового засідання відмовив.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . За життя їй належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 .

З заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 до Першої чернігівської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 . Проте, в подальшому ОСОБА_1 державним нотаріусом було роз`яснено, що наданими документами не підтверджується достеменно обставина того, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом 4 черги, адже відсутнє підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем понад 5 років до дня відкриття спадщини.

Звертаючись з зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 була одинокою особою, чоловіка та власних дітей не мала, заповіту померла не складала, а інші будь-які спадкоємці за законом, які б прийняли спадщину після її смерті, окрім ОСОБА_1 , відсутні. ОСОБА_2 до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , була одинокою особою похилого віку, мала поганий стан здоров`я, так як була інвалідом 2 групи загального захворювання, мала мізерну пенсію, а тому з часом почала потребувати сторонньої допомоги. В середині 2010 року вона звернулася до своєї знайомої ОСОБА_3 (матері ОСОБА_1 ) з пропозицією того аби дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_1 переїхала до неї жити та почала здійснювати за нею догляд, нащо останні погодилися так як і так вже тривалий час перебували у дружніх і приязних відносинах із ОСОБА_2 і допомагали їй час від часу по господарству. Крім того, на момент досягнення цієї домовленості ОСОБА_1 було 19 років, вона була студенткою та мала багато вільного часу. В жовтні 2010 року (орієнтовно з 20 по 30 жовтня) ОСОБА_1 , зібравши свої особисті речі та майно, за пропозицією ОСОБА_2 переїхала жити за адресою: АДРЕСА_1 , та почала здійснювати догляд за спадкодавцем, вони вели спільний побут, господарство та бюджет до дня смерті ОСОБА_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_2 її поховання та проведення ритуальних обрядів (відспівування, поминальні дні, тощо) були проведені ОСОБА_1 та її матір`ю - ОСОБА_3 за власні кошти.

Заперечуючи проти задоволення зустрічного позову у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю Чернігівська міська рада вказує на той факт, що апеляційним судом Чернігівської області по справі №750/2644/15-ц встановлено, що ОСОБА_2 за її заявою з 04.11.1996 року було зараховано на безоплатній основі на надомне обслуговування відділенням соціальної допомоги вдома Деснянським територіальним центром соціальної допомоги одиноким пенсіонерам та інвалідам як одиноку пенсіонерку, яке здійснювалось працівниками центру до 05.03.2013 року. 22.06.2013 року відповідачем було укладено шлюб з ОСОБА_5 ..

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходження зобов`язаний подати до суду заяву про прийняття спадщини відумерлою.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88 § 33).

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм Сімейного кодексу України та правових позицій Верховного Суду, саме ОСОБА_1 як позивач по зустрічному позову та особа, яка стверджує про факт її проживання однією сім`єю зі ОСОБА_2 , повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог. Таким чином, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , і визнання позивачки спадкоємцем четвертої черги за законом є доведеність факту спільного їх проживання як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж із 11 квітня 2011 року до дня смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт її проживання як спадкоємця за законом четвертої черги однією сім`єю зі ОСОБА_2 з жовтня 2010 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову Чернігівської міської ради та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 ,

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-260, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Чернігівської міської ради задовольнити.

Визнати відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Передати квартиру АДРЕСА_1 у власність територіальної громади м. Чернігова в особі Чернігівської міської ради.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач (відповідач) Чернігівська міська рада ( місто Чернігів вулиця Магістратська 7 ).

Відповідач (позивач) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )

Повне рішення виготовлено 29.09.2020 року.

Суддя Н.В.Требух