Справа № 465/4164/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/2272/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Цап П. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Сбербанк» на рішення Франківського районного суду міста Львова від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

11 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення під літерами 22-25 загальною площею 110,1 кв.м. по АДРЕСА_2 ; визнати за нею право власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 114,5 кв.м та на 1/2 ідеальну частку нежитлових приміщень під літерами 22-25, загальною площею 110,1 кв.м., по АДРЕСА_2 .

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, визнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 114,5 кв. м. та нежитлові приміщення під літерами 22-25 загальною площею 110,1 кв. м. по АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 114,5 кв. м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлових приміщень під літерами 22-25 загальною площею 110,1 кв. м. по АДРЕСА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2016 року в частині визнання квартири АДРЕСА_1 загальною площею 114,5 кв.м об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 рішення Франківського районного суду міста Львова від 13 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 13 липня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальну частку нежитлових приміщень під літерами 22-25 загальною площею 110,1 кв. м. по АДРЕСА_2 оскаржило АТ «Сбербанк».

Вважає в цій частині рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яке перебуває в іпотеці банку, суд вирішив питання про права та обов`язки АТ «Сбербанк», не залучивши його до участі в справі.

Районний суд не врахував, що 23.04.2008 року між АТ «Сбербанк Росії» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 05-В/08/21/ФО/І, який було забезпечено договором іпотеки від 23 квітня 2008 року, яким в іпотеку банку ОСОБА_2 передав трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 114,5 кв. м, нежитлові приміщення пл. 110,1 кв.м за тією ж адресою та гараж загальною площею 32,8 кв.м. На укладення договору кредиту та договору іпотеки позивач ОСОБА_1 надала нотаріально засвідчену згоду. У зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_2 умов договору кредиту, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2012 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто солідарно в користь АТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором № 05-В/08/21/ФО/І в розмірі 3 064 761, 93 грн (три мільйони шістдесят чотири тисячі сімсот шістдесят одну гривню 93 копійки). На виконання рішення суду про стягнення боргу, зі згоди банку, в червні 2012 року боржником було реалізовано гараж загальною площею 32,8 кв.м та отримані від реалізації кошти в сумі 12 000,00 доларів США спрямовано на погашення заборгованості по кредиту. Крім того, в лютому 2014 року в ході здійснення виконавчого провадження № 46478852 з виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2012 року, з прилюдних торгів було реалізовано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 . На даний час рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 23.04.2008 року виконане не повністю. Наявність судового рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальну частку нежитлових приміщень 22-25 загальною плошею 110,1 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , унеможливлює виконання рішення суду про стягнення заборгованості та реалізацію предмета іпотеки, як цілісного об`єкта, в межах виконавчого провадження № 46478852. При розгляді справи про поділ майна подружжя, сторони свідомо не повідомили про факт знаходження майна в іпотеці АТ «Сбербанк» та не заявили про необхідність залучення банку до участі у справі. В порушення вимог ст. 64 СК України суд не встановив обсяг спільного майна подружжя, не перевірив обтяження майна іпотекою, що призвело до порушення прав та інтересів АТ «Сбербанк».

Просить рішення суду в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нежитлових приміщень під літерами 22-25, загальною площею 110,1 кв.м., по АДРЕСА_2 та визнання права власності на 1/2 ідеальну частку нежитлових приміщень під літерами 22-25, загальною площею 110,1 кв.м, по АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволені цих позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Судом встановлено, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі на підставі договорів купівлі - продажу від 23.04.2008 року сторони набули у власність квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 114,5 кв. м та нежитлові приміщення під літерами 22-25 загальною площею 110,1кв. м. по АДРЕСА_2 (а.с.6,8 том 1).

Згідно витягів про реєстрацію права власності від 25.04.2008 р. зазначене нерухоме майно зареєстровано на праві власності в цілому за ОСОБА_2 (а.с.5,7, том 1).

23 квітня 2008 року між ЗАТ «Банк НРБ», правонаступником якого є АТ «Сбербанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 05-В/08/21/ФО/1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 300 000 дол.США (триста тисяч дол.США). Додатковою угодою № 2 від 26 серпня 2008 року збільшено до 352 256, 93 дол.США (а.с.153-164, том 1).

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 05-В/08/21/ФО/1, 23 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І., зареєстрований за № 800, відповідно до п.3.1 якого в іпотеку банку передано належні на праві власності ОСОБА_2 нежитлові приміщення під літерами 22-25 загальною площею 110,1кв. м. по АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 114,5 кв. м та гараж загальною площею 32,8 кв.м за адресою АДРЕСА_2 (а.с.174-182,том 1).

Одночасно з посвідченням договору іпотеки, приватним нотаріусом Попович Г.І. накладено заборону на відчуження майна, яке є предметом іпотеки. Обтяження нерухомого майна зареєстровано в державному реєстрі іпотек 23 квітня 2008 року за реєстраційним номером 7081309.

ОСОБА_1 , як дружина позичальника (позивач), надала нотаріально засвідчену згоду на укладення кредитного договору та на укладення договору іпотеки (а.с.161,189 том 1).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2012 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто солідарно в користь АТ «Сбербанк» заборгованість за кредитним договором № 05-В/08/21/ФО/І в розмірі 3 064 761, 93 грн.

На виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2012 року видано виконавчий лист та Шевченківським відділом державної виконавчої служби м.Львова відкрито виконавче провадження № 46478852.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та визнаючи за нею право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлових приміщень під літерами 22-25 загальною площею 110,1 кв. м. по АДРЕСА_2 та на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 114,5 кв. м, районний суд виходив з того, що майно, яке підлягає поділу, набуте сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами в рівних частках на підставі закону, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази про можливість поділу спільного майна в натурі, суд прийшов до висновку, що набуте сторонами в шлюбі майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, є неподільним, а тому позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину цього майна є підставними та відповідають вимогам закону.

Однак, з таким висновком суду колегія не може погодитися з наступних мотивів.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові від 06.03.2019 у справі № 317/3272/16-ц, поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання судового рішення про стягнення боргу (ВС/КЦС № 317/3272/16-ц від 06.03.2019).

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто повинні відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Боржник, щодо якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 загальною площею 114,5 кв. м. та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 114,5 кв.м судом апеляційної інстанції зазначено - оскаржуване рішення ухвалене через два дні з часу пред`явлення позову (позов подано 11.07.2016 року, рішення ухвалене 13.07.2016 року), тому проведення розгляду справи в такі короткі строки позбавило можливості суд перевірити належність квартири на праві власності ОСОБА_2 та наявність обтяжень щодо цього майна на час ухвалення рішення суду ( рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2016 року, а.с.129-133,том.1).

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2012 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне в користь АТ «Сбербанк» заборгованості за кредитним договором № 05-В/08/21/ФО/І в розмірі 3 064 761, 93 грн перебуває на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львова ( виконавче провадження № 46478852), тобто не є виконаним.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , та визнаючи за нею право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлових приміщень під літерами 22-25 загальною площею 110,1 кв. м. по АДРЕСА_2 , районний суд не з`ясував, чи були наявні на час вирішення питання про поділ майна подружжя зареєстровані обтяження такого майна - нежитлових приміщень під літерами 22-25 загальною площею 110,1 кв. м. по АДРЕСА_2 , не вирішив питання про залучення до участі в справі іпотекодержателя майна - АК «Сбербанк», та не з`ясував, чи будуть порушеними права банку у випадку визнання права власності на 1/2 частину предмета іпотеки за позивачкою.

Крім того, оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про поділ майна подружжя під час перебування на виконанні судового рішення про стягнення з одного з подружжя заборгованості за кредитним договором (виконавче провадження № 46478852), що суперечить правовій позиції, висловленій в постанові від 06.03.2019 у справі № 317/3272/16-ц.

З наведених мотивів, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині визнання нежитлових приміщень під літерами 22-25 загальною площею 110,1 кв. м. по АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальну частку нежитлових приміщень під літерами 22-25 загальною площею 110,1 кв. м. по АДРЕСА_2 слід скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сбербанк» задоволити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 13 липня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальну частку нежитлових приміщень під літерами 22-25 загальною площею 110,1 кв. м. по АДРЕСА_2 скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20.03.2020 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.