ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м. Харків

Справа №638/4346/19

Провадження №22-ц/818/2975/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур», Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

Третя особа: ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2020 року, увалене суддею Рибальченко Л.М.,

у цивільній справі за позовом про стягнення грошових коштів за ненадані послуги,-

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» і ФОП ОСОБА_2 солідарно грошові кошти у сумі 13 970,00 грн., сплачені за договором на туристичне обслуговування від 29.11.2018, укладеним між позивачем і Турагентом ФОП ОСОБА_2 , яка діяла від імені та за дорученням Туроператора TOB «Туристична компанія «Анекс Тур»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» і ФОП ОСОБА_2 солідарно на користь позивача моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» і ФОП ОСОБА_2 солідарно на користь позивача судові витрати у розмірі сплаченого судового збору у сумі 768,40 грн.

Позов мотивований тим, 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 було укладено договір на туристичне обслуговування з турагентом « ОСОБА_2 СПДФО», яка діяла від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур», згідно п. 1 якого турагент зобов`язався позивачу і особам, які з ним слідують, забезпечити комплекс туристичних послуг, а позивач зобов`язалась оплатити їх. Згідно п. 2.2, 2.3 зазначеного Договору країна та місце призначення: Шарм-Ель-Шейх, Єгипет, термін подорожі: з 14.12.2018 по 23.12.2018. Згідно п. 3.1 Договору загальна вартість туристичних послуг становить 27 360,00 грн. на дві особи, які були повністю сплачені позивачем. 1 грудня 2018 року мати позивача ОСОБА_4 (у віці 81 рік) отримала травму ноги - закритий перелом правої великогомілкової кістки, що підтверджується довідкою КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» ХМР № 1191, в зв`язку з чим позивач 02.12.2018 по телефону повідомила турагента ОСОБА_2 про вищезазначену непередбачувану подію, а 03.12.2018 звернулась письмово з вимогою про розірвання Договору і повернення сплачених коштів або перенесення терміну туристичної подорожі. 23.01.2019 позивачу було повернуто частину сплачених грошових коштів у сумі 13 390,00 грн.

Вказує, що у зв`язку із частковим поверненням грошових коштів, 05.02.2019 позивачем повторно направлено претензію відповідачам з вимогою повернути залишок сплачених грошових коштів і надати належно засвідчені копії документів, що підтверджують здійснення ними фактичних витрат, пов`язаних з наданням послуги. Проте, ні письмової відповіді на своє звернення, ні залишку грошових коштів позивач не отримала. Також позивач зазначила, у зв`язку із неповерненням сплачених нею грошових коштів, їй спричинені душевні страждання, які вона оцінює у розмірі 5000 грн. Позивачем надано також відповідь на відзив на позов (вх.25397 від 31.05.2019 року), де вона зазначила, що заяву про анулювання туру подано нею 03.12.2018 року, а тур анульовано 10.02.2019 року не з її вини. Акти про реалізацію послуг, надані відповідачем на підтвердження фактичних витрат, не є належними та допустимими доказами. Ваучер та квитки позивачу не надавались. Також вказувала, що ОСОБА_3 , особа, яка слідувала з позивачем, не змогла скористатися путівкою через форс-мажорні обставини, оскільки підприємство на якому вона працює знаходиться у сфері дії особливого режиму. У додаткових поясненнях позивач зазначила, що підтвердженням фактичних витрат, понесених відповідачем є платіжні документи, проте такі до суду надані не були.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 13970 грн. 00 коп., сплачені за договором на туристичне обслуговування від 29.11.2018 року та моральну шкоду 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., а всього 15970 грн. 00 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору 768,40 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем по справі ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» фактично зазнаних витрат за послуги, понесені у зв`язку з виконанням підтвердженого замовлення позивача за договором Договором від 29.11.2018 року.

Позивач не може нести відповідальність за несвоєчасне повідомлення ФОП ОСОБА_2 , а саме 10.12.2018, про анулювання туру позивачем, заява від якого надійшла 03.12.2018. Суми послуг за ваучером позивача були сплачені 06.12.2018 року, 07.12.2018 року, тобто після дати подання позивачем заяви про ануляцію туру.

Крім того суд зазначив, що надані відповідачем акти не є належними та допустимими доказами фактичного понесення відповідачем витрат, оскільки не є платіжними документами та не можуть свідчити про дійсне перерахування коштів за турпродукт, замовлений позивачем. Також, два вільних місця у літаках, не може свідчити про фактичне понесення витрат відповідачем на оплату авіаквитків для позивача за договором на туристичне обслуговування.

Відповідач - ТОВ "Туристична компанія "Анекс Тур" як туроператор несе відповідальність за невиконання умов договору про надання туристичних послуг у спірних правовідносинах.

Зменшуючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції визначав враховуючи принцип розумності та справедливості.

На вказане рішення суду першої інстанції відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовну.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та з порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги викладає обставини справи та зазначає, що за змістом ЗУ «Про туризм» турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою, які у даному випадку склали 17780,29 грн., оскільки відповідачем було надано позивачу замовлений ним комплекс туристичних послуг (ваучер, авіаквитки, страхування), а збитки є документально підтвердженими. Також вважає факт введення воєнного стану ВРУ в деяких областях таким, що не є форс-мажорною обставиною, а заявка на бронювання від турагента надійшла після набуття чинності законом. Стверджує, що лише після підтвердження турагентом умов анулювання туру його було анульовано 10.12.2018. Вказує, що реалізація права на судовий захист не підпадає під розуміння моральної шкоди та вона є недоведеною зі сторони позивача. Зазначає, що зі свого боку відповідач ТОВ «ТК «Анекс Тур» виконало свої обов`язки у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила відмовити у її задоволенні, залишивши рішення суду без змін, оскільки воно є обґрунтованим. У відзиві викладено ті ж доводи, що і запереченні на відзив на позов, поясненнях та інших заявах позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що 29.11.2018 ОСОБА_1 було укладено договір на туристичне обслуговування (далі - Договір від 29.11.2018 року) з турагентом « ОСОБА_2 СПДФО», яка діяла від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» , згідно п. 1 якого турагент зобов`язався позивачу і особам, які з ним слідують, забезпечити комплекс туристичних послуг, а позивач зобов`язалась оплатити їх.

Згідно п. 2.2, 2.3 зазначеного Договору країна та місце призначення: Шарм-Ель-Шейх, Єгипет, термін подорожі: з 14.12.2018 по 23.12.2018. Згідно п. 3.1 Договору загальна вартість туристичних послуг становить 27 360,00 грн. на дві особи, які були повністю сплачені позивачем.

01.12.2018 мати позивача ОСОБА_4 отримала травму ноги в зв`язку з чим позивач 03.12.2018 звернулась письмово до турагента « ОСОБА_2 СПДФО» з вимогою про розірвання Договору і повернення сплачених коштів або перенесення терміну туристичної подорожі. (а.с.16-17)

23.01.2019 позивачу було повернуто частину сплачених грошових коштів у сумі 13 390,00 грн. В іншій частині грошові кошти позивачу не повернуто з посиланням на ч.10 ст.20 Закону України «Про туризм».

Відповідно до п.п.4.2.2. п4.2 Договору від 29.11.2018 року турист має право відмовитися від замовленого турпродукту, при цьому сплативши турагенту реально понесені останнім витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за даним договором. Заява про відмову туриста від туристичних послуг в письмовій формі приймається турагентом на виконання з дня отримання такої заяви. В даному випадку для туриста настають, передбачені п.6.1 договору.

Згідно з п.6.1 Договору від 29.11.2018 року за відмову туриста від турпродукту (частково або повністю) з будь-яких причин, турист зобов`язаний сплатити турагенту витрати за послуги, понесені останнім у зв`язку з виконанням замовлення туриста. (а.с.9)

Також між ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» (Туроператор) та ФОП ОСОБА_5 (Турагент ) було укладено договір №882А/18 від 14.09.2018 року (далі - Договір №882А/18), відповідно до п.1.1. якого Турагент зобов`язується за винагороду надати послуги Туроператору з реалізації турпродукту який сформований постачальником - іноземним туроператором «Anex Tourism Worldwide DMCC», шляхом укладення Договорів на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем Туроператора, а також здійснювати фактичні дії, визначені договором із самостійним набором та комплектацією туристичних груп.

Відповідно до п.3.3.16 Договору №882А/18, Турагент зобов`язаний негайно у письмовій формі сповіщати ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» про зміни в замовленні Турагента чи відмову від нього у письмовому вигляді «Зміни Замовлення» або «Ануляції».

Відповідно до п. 5.2.3. Договору №882А/18 у випадку відмови Турагента від поданого Замовлення на бронювання Турпродукту шляхом його анулювання або будь-якої зміни частково або повністю (напр., термінів подорожі, готелю, відомостей про туриста, тощо), Турагент зобов`язується сплатити Туроператору фактично зазнані витрат за послуги, понесені у зв`язку з виконанням підтвердженого замовлення. Туроператор повідомляє суму понесених витрат у письмовій формі за допомогою електронного або факсимільного зв`язку.

На підтвердження розміру реально понесених затрат та перерахунку коштів до іноземного туроператора ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» надано акт про реалізацію послуг від 29.11.2018 року та Акт про реалізацію послуг від 11.12.2018 року, ваучер № НОМЕР_1 та пам`ятку застрахованої особи датовану 02.05.2019 р., ваучер №74916920 та пам`ятку застрахованої особи датовану 15.05.2019 р. (а.с.76-91).

З вказаних вище актів убачається, що суми послуг за вказаними в ньому ваучерами, в тому числі і за ваучером позивача були сплачені 06.12.2018 року, 07.12.2018 року, тобто після 03.12.2018 року, а саме дати подання позивачем заяви про ануляцію туру. К

Також, заяву про анулювання туру позивачем подано 03.12.2018 року, проте анульовано тур 10.12.2018 року, оскільки за твердженням відповідача ФОП ОСОБА_2 лише 10.12.2018 року підтвердила умови анулювання туру.

З матеріалів справи також убачається, що ФОП ОСОБА_5 (турагент) діяла від імені туроператора ТОВ "Туристична компанія "Анекс Тур" на підставі субагентського договору №882а/18 від 14.09.2018 року.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» визначено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується його оплатити. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування перед туристом несе туроператор.

Права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також Законом України «Про туризм».

Агентські відносини регулюються гл. 31 ГК України, відповідно до ст. 297 якого за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок.

ст. 20 Закону України «Про туризм» зазначено, що турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства.

Частиною першою статті 33 Закону України "Про туризм" встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст. 623 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником, він зобов`язаний відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором.

Відповідно до ч. 9, 15 ст. 20 Закону України «Про туризм», туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 10 ст. 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів.

Згідно п.п. 8, 9 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.п.4.2.2. п4.2 Договору від 29.11.2018 року турист має право відмовтися від замовленого турпродукту, при цьому сплативши турагенту реально понесені останнім витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за даним договором. Заява про відмову туриста від туристичних послуг в письмовій формі приймається турагентом на виконання з дня отримання такої заяви. В даному випадку для туриста настають, передбачені п.6.1 договору.

Згідно з п.6.1 Договору від 29.11.2018 року за відмову туриста від турпродукту (частково або повністю) з будь-яких причин, турист зобов`язаний сплатити турагенту витрати за послуги, понесені останнім у зв`язку з виконанням замовлення туриста.

3 грудня 2018 року позивачем було вручено заяву про анулювання туру, а саме вимогу про розірвання Договору та повернення коштів в розмірі 27360 грн., оскільки відмова від туристичних послуг пов`язана з травмуванням матері позивача є об`єктивною.

Заява позивача була задоволена частково та повернуто суму у розмірі 13390 грн.

Згідно наданої інформації про фактичні витрати за послуги, які були надані позивачу, згідно ваучера, були сплачені 6 та 7 грудня 2018 року, тобто після подання нею заяви.

Враховуючи вимоги Закону, якими чітко визначено право туриста відмовитись від договору до початку подорожі, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу кошти за мінусом реально понесених туроператором витрат на придбання туру.

Посилання відповідача на те, що було надано послуги та відповідно виконано роботу щодо сплати, а тому він не зобов`язаний повертати різницю між тими коштами, що він перерахував та отриманими від позивача коштами, що становить 13970 грн. не узгоджуються з вимогами закону, а саме ст. 20 Закону "Про Туризм", відповідно до якої турист має право відмовитись від послуг за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.

Тобто, законом передбачено лише обов`язок туриста відшкодувати фактично здійснені і підтверджені документально витрати, пов`язані з відмовою. Оскільки туроператор, через турагента взяв на себе обов`язок, придбати квитки на літка, забезпечити трансфер, поселення в готелі, харчування та страховку, такими витратами в розумінні закону, можуть бути різниця між ціною за оплачені квитки на літак та сумою отриманою після повернення таких квитків, якщо вони повертались, вартість бронювання готелю, вартість страховки, передплата за трансфер, якщо така здійснювалась і т.п.

Разом з тим, суду, жодним з відповідачів такі докази не подавались. Щодо актів про реалізацію послуг, то суд першої інстанції вірно надав їм правову оцінку та дійшов висновку про їх неналежність як доказів сплати.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги туроператора ТОВ "Туристична компанія "Анекс Тур", що їх дійсними витратами є сума, яку вони перерахували іноземній компанії за замовлений тур з огляду на те, що письмових доказів про те, скільки саме коштів було витрачено на придбання квитків, трансферу, бронювання місця в готелі та страховку, у зв`язку з відмовою від подорожі за 10 днів до її початку, апеляційному суду надано не було, а тому за таких обставин, суд вважає доведеною обставину, що туроператор не поніс реальних витрат, у зв`язку з відмовою позивача від туристичної подорожі.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Зокрема, ст. 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень Конституції України і чинного цивільного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їхніх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, моральна шкода відшкодовується, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 33 Закону "Про туризм" передбачено право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням законних прав туриста.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність причинного зв`язку між протиправним діянням і моральною шкодою, що є третьою підставою відповідальності за завдану моральну шкоду, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Особа, що заподіяла шкоду, несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є необхідним наслідком його поведінки.

Порушення законних прав туриста з боку відповідача полягало в тому, що останній відмовився від добровільного повернення коштів туристу. Туроператор також порушив права позивача, оскільки до цього часу не проінформував позивача про те, які ж реально були понесені витрати у зв`язку з відмовою останнього від подорожі. Не було надано доказів, щодо повернення квитків авіоперевізнику, вартості бронювання готелю та інших доказів на підтвердження фактично понесених витрат. Така поведінка надавача послуг є грубим порушенням прав споживача, яка спричинила останньому моральних страждань, які полягали в тому, що він змушений протягом року вживати заходів для відновлення своїх порушених прав.

З урахуванням обставин даної справи, обсягу спричинених моральних страждань, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, засад розумності та справедливості судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача у відшкодування моральної шкоди на користь позивача 2 000 грн.

Також, суд першої інстанції вірно дотримався судової практики та зробив правильний висновок щодо розподілу відповідальності між відповідачами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та на його законність не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.В. Бурлака

О.Ю. Тичкова

повний текст постанови

складено 23 вересня 2020 року