Справа № 138/2542/20
Провадження №:2-з/138/20/20
УХВАЛА

Іменем України

28 вересня 2020 року м. Могилів-Подільський

Суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Холодова Т.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування.

Разом з позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Могилів-Подільського районного нотаріального округу Павлюк Л.М. видавати Свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_3 , яке їй належало особисто і яке вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , але не оформила свої спадкові права.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра ОСОБА_1 ОСОБА_3 , за якою ОСОБА_1 здійснювала догляд та утримувала її. Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка площею 0,0661 га по АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 та автомобіль КІА Седан В, д.н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги після смерті своєї сестри. Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , який ще в шкільному віці зі своєю матір`ю виїхав проживати до Німеччини, та з яким ОСОБА_1 домовилась укласти спадковий договір і в нотаріальній конторі розділити спадкове майно. Проте, в останній момент ОСОБА_2 , відмовився від домовленостей і подав нотаріусу заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно. ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 в обхід її інтересів бажає отримати Свідоцтво про право на спадщину на все майно, в подальшому продати нерухоме майно і виїхати до Німеччини, а тому просить вжити вказаних вище заходів забезпечення позову.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та додані до неї документи, а також позовну заяву та додані до неї документи, що стосуються даної заяви, вважаю, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Зокрема, позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Також відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд також враховує позиції Верховного Суду з питання забезпечення позову.

Так, Верховний Суд у постанові від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19 вказав, що, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Подібна правова позиція висловлена, зокрема, і у постанові Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову та сам позов, ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 і звернувся з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, в порушення вказаних вище норм, ОСОБА_1 не додала ні до заяви про забезпечення позову, ні до самого позову докази на підтвердження вказаних обставин. А посилання на те, що ОСОБА_2 має намір продати спадкове майно, на думку суду, є лише припущеннями ОСОБА_1 .

Крім того, згідно з ч. ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Обґрунтування того, що, в разі задоволення позову, ОСОБА_2 буде ухилятись від надання згоди на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову не викладені та такі обставини не доведені будь-якими доказами, а відтак і відсутні підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить ОСОБА_1 може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась.

Також суд звертає увагу, що відповідно до п. 4.15, 4.17 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Отже, чинним законодавством чітко визначено, що нотаріус затримує видачу свідоцтва про право на спадщину у разі накладення арешту на майно. Проте, ОСОБА_1 такий вид забезпечення позову вжити у своїй заяві не просила.

Крім того, як зазначалось вище, згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов зокрема забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору. Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, предметом спору є зміна черговості спадкування, а не конкретне спадкове майно щодо якого може бути заборонено вчиняти певні дії іншим особам.

За викладених підстав та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 258-261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складення, шляхом подання апеляційної скарги через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.Ю.Холодова