ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/104/20 Справа № 202/2440/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Мороз В. П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 серпня 2014 року між ними та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого позивачі передали у власність позичальнику, тобто відповідачу, грошові кошти у готівковій формі в сумі 450 000 грн., які останній зобов`язався повернути в строк до 01 грудня 2015 року.

Відповідно до пункту 4.1 укладеного договору, забезпеченням виконання зобов`язань, що випливають з цього договору, є об`єкти нерухомості: нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , що розташоване АДРЕСА_2 підвалі житлового АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 , та квартира АДРЕСА_5 .

Згідно пункту 4.2. укладеного договору позики, позикодавець 1, позикодавець 2, (позивачі) набувають права задоволення своїх вимог та визнання права власності на праві спільної сумісної власності на вищезазначені об`єкти нерухомого майна, за рахунок забезпечення договору у випадку неповернення позичальником у строк, передбачений у пункті 1.1. даного договору, тобто до 01 грудня 2015 року.

Факт отримання грошових коштів ОСОБА_3 від позивачів в сумі 450 000 грн. підтверджується відповідною розпискою, складеною 28 серпня 2015 року та підписаною ОСОБА_3 власноручно.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1998 року, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_6 . Відповідачем була проведена реконструкція даної квартири, результатом якої стало переобладнання житлового приміщення у нежитлове.

Відповідно до технічного паспорту на нежитлове приміщення АДРЕСА_6 , зазначений об`єкт нерухомого майна має загальну площу 50,9 кв.м.

Вказували, що відповідач у зазначений термін грошові кошти не повернув, на неодноразові прохання повернути грошові кошти не реагує.

З урахуванням наведеного, просили визнати за кожним з них право власності по 1/2 частині нежитлового приміщення № 15 поз. 1-5 загальною площею 50,9 кв.м., розташоване у підвалі житлового будинку літ. Е-2, будинок АДРЕСА_7 , та по 1/2 частині квартири АДРЕСА_5 .

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення № 15 поз. 1-5 загальною площею 50,9 кв.м., що розташоване у підвалі житлового будинку літ. Е-2 за адресою: АДРЕСА_7 .

Визнано за ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення № 15 поз. 1-5 загальною площею 50,9 кв.м., що розташоване у підвалі житлового будинку літ. Е-2 за адресою: АДРЕСА_7 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобов`язання за договором позики, тому дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог та визнання за кожним з них права власності на вказане нежитлове приміщення.

В апеляційній скарзі, поданій у грудні 2018 року, Дніпровська міська рада посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нежитлове приміщення АДРЕСА_6 , що є предметом спору у даній справі, належить територіальній громаді міста та перебуває на балансі КП Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради, проте їх не було залучено до участі у справі, що грубо порушує їх права, як балансоутримувача.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення повністю не відповідає.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 серпня 2014 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивачі передали у власність позичальнику, тобто відповідачу, грошові кошти у готівковій формі в сумі 450 000 грн, якій останній зобов`язався повернути в строк до 01 грудня 2015 року.

Відповідно до пункту 4.1 укладеного договору, забезпеченням виконання зобов`язань, що випливають з цього договору, є об`єкти нерухомості: нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , що розташоване АДРЕСА_2 підвалі АДРЕСА_8 АДРЕСА_4 , та квартира АДРЕСА_5 .

Згідно пункту 4.2. укладеного договору позики, позикодавець 1, позикодавець 2, (позивачі) набувають права задоволення своїх вимог та визнання права власності на праві спільної сумісної власності на вищезазначені об`єкти нерухомого майна, за рахунок забезпечення договору у випадку неповернення позичальником у строк, передбачений у пункті 1.1. даного договору, тобто до 01 грудня 2015 року.

Факт отримання грошових коштів ОСОБА_3 від позивачів в сумі 450 000 грн. підтверджується розпискою, складеною 28 серпня 2015 року та підписаною власноручно ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 1998 року ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_6 . Відповідачем була проведена реконструкція даної квартири, результатом якої стало переобладнання житлового приміщення у нежитлове.

Відповідно до копії технічного паспорту на нежитлове приміщення АДРЕСА_6 , виготовленого станом на 06 квітня 2016 року, зазначений об`єкт нерухомого майна має загальну площу 50,9 кв.м.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 у визначений договором строк грошові кошти не повернув, що є підставою для визнання за позивачами права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Проте із такими висновками суду погодитися не можна, з наступних підстав.

Встановлено, що спірне нежитлове приміщення знаходиться на балансі територіального громади міста Дніпра.

Відповідно до копії Витягу з реєстру обєктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра від 27 липня 2018 року, зазначене нежитлове приміщення перебуває на балансі Комунального підприємства Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради(а.с. 81), на підставі рішення Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 46 від 27 листопада 1991 року Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів.

За даними електронної бази Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, інформація щодо передачі у власність громадянам, шляхом приватизації квартири АДРЕСА_6 , яка в подальшому переобладнана в нежитлове приміщення, відсутня (а.с.80).

Згідно ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Дніпровська міська рада вважає, що визнання права власності на нежитлове приміщення № 15 поз. 1-5 загальною площею 50,9 кв.м., розташоване у підвалі житлового будинку АДРЕСА_9 , порушує її права як власника даного майна.

Позовом є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, пред`явлена з метою судового захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Таким чином, визнання за позивачами права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_6 , без залучення до участі у справі Дніпровської міської ради (балансоутримувача спірного майна), є порушенням їх прав та норм процесуального права.

В порядку ст. 51 ЦПК України відповідне клопотання у суді першої інстанції про залучення до участі у справі належних відповідачів, позивач не подавав.

При цьому визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача, проте перевірка належності відповідача до цього спору є обов`язком суду.

Проте суд першої інстанції всупереч наведеним вище нормам процесуального права не сприяв учасникам процесу в реалізації ними їхніх процесуальних прав, не використав усіх наданих суду процесуальних можливостей для вирішення справи, суду надано право остаточно визначити склад учасників судового процесу відповідно до вимог ЦПК України.

Оскільки заміна неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції, виходячи з того, що на стадії апеляційного розгляду справи правила щодо заміни відповідача або залучення співвідповідача не можуть бути застосовані, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з тих підстав, що позов пред`явлено не до всіх осіб, які мають відповідати за позовом, що не перешкоджає позивачам звернутися до суду з відповідним позовом до належних відповідачів.

У зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, колегія суддів не дає правової оцінки обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, за подання апеляційної скарги з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1500 грн., тобто по 750 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2016 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 ) на користь Дніпровської міської радисудові витрати зі сплати судового збору у розмірі 750 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_2 ) на користь Дніпровської міської радисудові витрати зі сплати судового збору у розмірі 750 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида