Справа № 642/1325/20
Провадження № 2/642/746/20
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2020 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Вікторов В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон для відпочинку, -

В С Т А Н О В И В:

У березні позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди та супроводу матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Туреччини у період з 15 травня 2020 року по 15 червня 2020 року, з 15 серпня 2020 року по 15 вересня 2020 року , до Єгипту з 15 жовтня 2020 року по 15 листопада 2020 року, без супроводу та згоди матері - ОСОБА_2 .

Подана заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України, без згоди та супроводу матері, у супровіді батька.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі Правила №57). Пунктом 3 Правил № 57 встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Відповідно до пп. 1 п. 4 вказаних Правил, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених один з батьків нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З аналізу вищевказаних положень випливає, що даною нормою передбачена можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, а не на постійні виїзди дитини без згоди батька. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування, у тому числі у відповідній державі.

Так, при розгляді судами такої категорії справ, суд має визначити відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, визначити надання одноразового дозволу на виїзд малолітньої за кордон без згоди та супроводу одного із батьків з визначенням його початку і закінчення, а не на неодноразові виїзди без визначення країни та проміжку часу, дослідити докази необхідності виїзду дитини за кордон та обґрунтування терміну виїзду. (Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 липня 2010 року).

Дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька не позбавленого батьківських прав надається кожного разу окремо (тобто на кожен раз), при цьому в дозволі зазначається країна, місце перебування та строк, на який дитина буде знаходитися за кордоном.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції, суть якої полягає у тому, що один із батьків не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного місця проживання.

Так, у позові позивач зазначив країни, до яких просить надати дозвіл на виїзд дитини та зазначив приблизний проміжок часу, у який має намір виїхати з дитиною за кордон.

Однак, в порушення вимог п. 4, 5 ч. 3 ст. 177 ЦПК України для обґрунтування своїх вимог позивач не надав підстави виїзду дитини на відпочинок (туристичну путівку), а також підтвердження того, що до звернення в суд позивач звертався до відповідача з проханнями/вимогами надати згоду добровільно (телеграми з пропозиціями з`явитися до нотаріуса та підписати згоду).

Крім того, за вимогами СК України та Закону України «Про охорону дитинства» питання про тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька повинно бути розглянуто по-перше органом опіки та піклування, а у разі його не вирішення або невиконання цього рішення одним з батьків дитини, у судовому порядку.

До матеріалів позовної заяви не додано висновок органу опіки та піклування з приводу можливості та доцільності виїзду неповнолітньої дитини за кордон.

Також суд звертає увагу на те, що покинути Україну без згоди батька (матері) на виїзд дитини за кордон можна в таких випадках: 1) батько є іноземцем або особою без громадянства та відсутній у пункті пропуску; 2) є підтверджена заборгованість по сплаті аліментів терміном більше чотирьох місяців; 3) в закордонному паспорті матері або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України до іншої держави чи відмітка про взяття на постійний консульський облік (Постанова Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 733).

Згода батька на вивезення дітей за кордон не потрібна при пред`явленні таких документів: 1) довідка про народження дитини, видана органом РАЦСу, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України; 2) довідка про наявність боргу по аліментам, видана державним або приватним виконавцем; 3) рішення суду про надання дозволу на вивезення дитини з України; 4) судове рішення про визнання другого з батьків недієздатним; 5) рішення суду про визнання батька безвісно відсутнім; 6) судове рішення про позбавлення батьківських прав; 7) свідоцтво про смерть другого з батьків.

Так, у позові позивач зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15.02.2019 року з відповідача на його користь стягнуто аліменти на утримання дитини. Зазначене рішення відповідачем не виконується.

На підставі чого позивачу необхідно обґрунтувати позов в частині наявності заборгованості по сплаті аліментів терміном більше чотирьох місяців та необхідності звернення до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, позивачу необхідно усунути вищевказані недоліки.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і177 цього кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З врахуванням вищенаведеного, позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 185, 352-355 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон для відпочинку - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені в ухвалі недоліки протягом 5-ти днів з моменту отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання у вказаний в ухвалі строк вимог, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Вікторов