КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/9460/2020 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 - Ковальчука Ігоря Володимировича про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-о- 182/2007 за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

УСТАНОВИВ:

у серпні 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук І.В. звернувся із заявою про відновлення втраченого судового провадження справи № 2-о-182/2007 за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначав, що 27 липня 2007 року Залізничним районним судом міста Сімферополя Автономної Республіки Крим було ухвалено рішення, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України, з початку 1991 року до теперішнього часу.

Під час розгляду вказаної справи представник заінтересованої особи - відділу у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ СМУ ГУ МВС України в АРК проти задоволення заяви не заперечував.

Рішення набрало законної сили 06.08.2007 року.

У подальшому, на підставі зазначеного рішення заявник оформив набуття громадянства України та був документований паспортом громадянина України у відповідних підрозділах ГУ МВС України в АР Крим.

На даний час, у зв`язку з окупацією території АР Крим Російською Федерацією, зазначене судове провадження втрачене, у зв`язку з чим заявник позбавлений можливості отримати у встановленому законом порядку копію судового рішення від 24.07.2007 року, та як наслідок, позбавлений можливості довести підстави набуття та свою належність до громадянства України під час звернення до державних установ України.

17 серпня 2018 року ухвалою Київського апеляційного суду визначено Печерський районний суд м. Києва для забезпечення розгляду заяви представника ОСОБА_1 - Ковальчука Ігоря Володимировича про відновлення втраченого судового провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року заяву представника ОСОБА_1 - Ковальчука Ігоря Володимировича про відновлення втраченого судового провадження задоволено частково.

Зокрема, суд ухвалив втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-о-182/2007 за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення - відновити частково.

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 24 липня 2007 року у справі № 2-о-182/2007 за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення - у наступній редакції:

«Справа № 2 - О - 182/2007 рік

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2007 року Залізничний районний суд м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, в складі:

головуючого - Корогодиной О.Е.

при секретарі - Алєксєєнко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду с заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що він являється особою без громадянства. Він народився в Йорданії в 1980 році та являється палестинцем за національністю. В зв`язку з тим, в тому районі, де він мешкав з сім`єю почавлися військові дії, батьки вивезли його до України, де з 1986 року проживав їх родич ОСОБА_4 ам ОСОБА_5 . Таким чином, з початку 1991 року він проживав на території України а різними адресами, отримав в Україні вищу освіту, має родину, займається приватною підприємницькою діяльністю. В теперішній час він бажає придбати громадянство України, право на яке він має відповідно до ст.. 3 Закону України «Про громадянство», однак для цього йому необхідно встановити факт проживання на території України на час набрання чинності вищевказаного закону. Іншого шляху встановлення даного факту, чим звертання до суду в нього немає, в зв`язку з чим він і звернувся до суду. Вказану обставину можуть підтвердити свідки ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 . На підставі чого, він просить встановити факт проживання його на території України з 1991 року.

В судовому засіданні заявник мотивовано підтримав свої вимоги та прохав їх задовольнити.

Представник зацікавленої Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ СМУ ГУ МВС України в АРК особи в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Судовим розбиранням встановлено, що заявник ОСОБА_1 являється особою без громадянства. ОСОБА_1 народився в Йорданії в 1980 році та являється палестинцем за національністю. В зв`язку з тим, що в тому районі, де він мешкав з сім`єю почалися військові дії, батьки вивезли його до України, де з 1986 року проживав їх родич ОСОБА_6 .

Таким чином, допитавши в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , та дослідивши матеріали справа, суд встановив, що з початку 1991 року ОСОБА_1 він проживав на території України за різними адресами. Крім того, ОСОБА_1 отримав в України вищу освіту, що підтверджується дипломом НОМЕР_1 , від 25 червня 2004 року, має родину, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 від 25 грудня 2002 року, актовий запис № 1333, займається приватною підприємницькою діяльністю, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію серії В01 № 201655, та свідоцтвом про сплату єдиного податку серії Д № 725289.

В теперішній час ОСОБА_1 бажає придбати громадянство України, право на яке він має відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство», однак для цього йому необхідно встановити факт проживання на території України на час набрання чинності вищевказаного закону. Іншого шляху встановлення даного факту, чим звертання до суду в нього немає, в зв`язку з чим він і звернувся до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб та постановляє рішення згідно з ст. 259 ЦПК України.

В зв`язку з цим суд думає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту його постійного проживання на території України з початку 1991 року до теперішнього часу підлягає задоволенню.

На підставах вищевикладеного, Закону України «Про громадянство», користуючись ст. ст. 256, 259, 10, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України, з початку 1991 року до теперішнього часу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.Суддя:».

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернулась Державна міграційна служба України (ДМС), в якій, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі №2-о-182/2007 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України, станом з початку 1991 року по теперішній час - відмовити.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви, суд першої інстанції не зазначив жодного документу, на підставі якого судом відновлене втрачене судове провадження про факт постійного проживання заявника на території України.

Апелянт зазначає, що факт постійного проживання заявника на території України спростовується обставинами, встановленими постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.08.2016 року та в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2017 року у справі №826/20841/15, якими встановлено наступне:

« ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув в Україну у 2002 році.

30.08.2004 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернувся до ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області з заявою про залишення в Україні на постійне проживання, в зв`язку із перебуванням у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_9 .

У заяві - анкеті Позивач зазначив, що є громадянином Йорданії, його батьки проживають в Йорданії, інших родичів, окрім дружини та сина в Україні немає. Також, у цій заяві ОСОБА_1 зазначив, що до 2002 року проживав в Йорданії.

У 2004 році ВГІРФО УМВС України в Одеській області було прийнято рішення про залишення в Україні на постійне проживання громадянина Йорданії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

24.11.2004 року громадянин Йорданії ОСОБА_1 , 1980 р.н. був документований ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області посвідкою на постійне проживання в Україні серії ОД № 406-И/04 терміном дії - безстроково.

Разом з тим, згідно довідки Посольства Палестини в Україні від 15.11.2004 № ВС/052/04 станом на листопад місяць 2004 року громадянин Палестини ОСОБА_1 , 1980 р.н., має палестинський паспорт № НОМЕР_3 .

14.03.2005 року Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_1 видано посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон НОМЕР_4 .

Згідно листа начальника ВГІРФО Железнодорожного РВ Симферопольського МУ ГУМВС України в АР Крим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у 2005 році прибув на постійне проживання до м. Сімферополя і звернувся з заявою про прийняття до громадянства України за статтею 9 Закону України «Про громадянство України», як особа, яка перебуває з громадянином України у шлюбі понад два роки.»

З огляду на вказане, вважають ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07.02.2019 у даній справі протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - Ковальчук І.В. посилається на необґрунтованість доводів апелянта, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Крім іншого зазначає, що ДМС не була стороною у справі №2-о-182/2007 під час її розгляду Залізничним районним судом м. Сімферополя, а винесена судом першої інстанції ухвала жодним чином не зачіпає права, свободи і інтереси ДМС України.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги представник ДМС України підтримав викладені у ній доводи, просив скаргу задовольнити.

Крім того, представником ДМС України Карманським І.Б. в судовому засіданні було підтримано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, подане до канцелярії Київського апеляційного суду 23.09.2020 року. Так, представник апелянта просив суд приєднати до матеріалів справи в якості доказів наступні документи:

- копію міграційної справи №273520,

- копії листів Адміністрації Президента України, з яких вбачається, що рішення про набуття громадянства України ОСОБА_1 України не приймалось,

- копію рішення начальника ГУ ДМС України в Одеській області щодо скасування дозволу на імміграцію в України громадянину Йорданії ОСОБА_1 .

Зазначене клопотання апеляційним судом залишено без задоволення з огляду на безпідставність долучення нових доказів при вирішенні питання про відновлення втраченого судового провадження.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук І.В. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував з підстав, наведених у відзиві. Заявив клопотання про закриття апеляційного провадження у даній справі, посилаючись на те, що процедура оформлення громадянства, визначена законодавством України, відбувається без участі ДМС України, а правовідносини, пов`язані з оформленням набуття громадянства за територіальним походженням ніяким чином не впливають на права, свободи, інтереси та (або) обов`язки зазначеного органу.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність передбачених пунктом 3 частини 1 статті 362 ЦПК України підстав для закриття апеляційного провадження, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання, заявленого адвокатом Ковальчуком І.В. було відмовлено.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції,постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що зібраних матеріалів справи достатньо для часткового відновлення втраченого судового провадження, зокрема в частині відновлення судового рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком не погоджується, вважає його передчасним.

Згідно ч. 1 ст. 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги:

1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо);

2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів;

3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи;

4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи;

5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень;

6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі;

7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Звертаючись до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження, представник заявника - адвокат Ковальчук І.В. подав суду наступні документи:

- незасвідчену фотокопію рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя від 24.07.2007р.;

- засвідчену копію диплому НОМЕР_1 від 25.06.2004р., який виданий ОСОБА_1 Таврійським національним університетом ім. В.І. Вернадського;

- засвідчену копію Свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 від 31.10.2003 року;

- засвідчену копію листа Залізничного районного суду м. Сімферополя від 05.12.2017року № 2-о-182/2007.

25.01.2019 року представником заявника - адвокатом Ковальчуком І.В. до Печерського районного суду м. Києва подано клопотання про приєднання письмового доказу - засвідченої копії рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя від 24.07.2007року у справі № 2-о-182/2007, отриманої заявником у грудні 2018 року в колишньому Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим.

Вирішуючи питання про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступних мотивів.

Відновлення втраченого судового провадження - є однією з гарантій забезпечення права особи на судовий захист у цивільному судочинстві. Застосування цього процесуального механізму в разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення та виконання судового рішення.

Зазначення у заяві відомостей щодо мети відновлення втраченого судового провадження є визначальним для оцінки судом відповідності такої заяви вимогам закону та вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Звертаючись до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження по даній справі, заявник ОСОБА_1 зазначав, що метою такого звернення є неможливість отримати у встановленому законом порядку копії судового рішення від 24.07.2007 року та, як наслідок, довести підстави набуття та свою належність до громадянства України.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, та підтверджено поясненнями представника заявника, наданими у суді апеляційної інстанції, що належним чином посвідчена копія рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя від 24.07.2007року у справі № 2-о-182/2007 є в розпорядженні заявника ОСОБА_1 .

Крім того, представником заявника не заперечувалась та обставина, що вказане судове рішення фактично виконане у 2009 році шляхом оформлення ОСОБА_1 громадянства України.

Таким чином, мета звернення до суду, зазначена заявником, не пов`язана із захистом його прав та інтересів, у зв`язку з чим підстави для відновлення втраченого судового провадження відсутні.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження цих обставин не врахував, дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заяви, вважаючи встановленим зміст судового рішення, який не був втраченим, не перевірив, чи пов`язана мета звернення заявника до суду із даною заявою із захистом його прав та законних інтересів.

Щодо права Державної міграційної служби України на оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року. Згідно з положеннями статей 1, 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон 1207-VII), тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону 1207-VII, оформлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, громадянам, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп. 4, 10 пункту 4 Положення Про Державну міграційну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, ДМС відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, приймає відповідно до законодавства рішення про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України та їх скасування; здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках.

ДМС України є центральним органом виконавчої влади, який здійснює державний контроль за дотриманням законодавства у сфері громадянства.

З огляду на вказане, саме ДМС України є тим органом, який уповноважений вирішувати питання щодо ідентифікації та визначення статусу заявника ОСОБА_1 у випадку втрати документів, які підтверджують громадянство останнього.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України- задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року по даній справі скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Ковальчука Ігоря Володимировича про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-о- 182/2007 за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 30 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.