Справа № 315/1103/19
Номер провадження № 2/315/69/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Браціло І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

03.09.2019 року до суду звернулося Акціонерне Товариство «Перший Український міжнародний банк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В позові позивач посилався на те, що 09.04.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем було укладено кредитний договір №0, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 8900,93 грн., 19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк», останнє є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», відповідач не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, заборгованість станом на 23.07.2019 року склала 19239,78 грн., з яких заборгованість за кредитом в сумі 6822,87 грн., заборгованість за процентами в сумі 1,1 грн., заборгованість за комісією в сумі 2076,96 грн., штрафні санкції в сумі 10338,85 грн., прохали стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в сумі 19239,78 грн. та судовий збір в сумі 1921 грн., розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.

21.10.2019 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позовна заява прийнята до провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкрите судове засідання на 25.11.2019 року.

21.11.2019 року до суду звернувся відповідач з клопотанням про застосування позовної давності, в якому посилався на те, що останнє погашення заборгованості нею мало місце у травні 2015 року, а позивач звернувся до суду 03.09.2019 року, крім того останній не направляв їй вимогу про порушення зобов`язання, посилається на трирічний строк позовної давності до основної вимоги, передбачений законом, та річний строк для стягнення неустойки (пені та штрафів), передбачений законом, вважала, що трирічний строк сплив, посилалася на те, що рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області було визнано виконавчий напис нотаріуса про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, прохала в задоволенні позову відмовити.

21.11.2019 року до суду звернувся відповідач з заявою про розгляд справи за її відсутністю.

25.11.2019 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області розгляд справи відкладено на 09.01.2020 року для направлення позивачу копії клопотання відповідача.

09.01.2020 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області розгляд справи було відкладено до 04.02.2020 року та зобов`язано представника позивача надати суду виписку з особового рахунку відповідача.

04.02.2020 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області розгляд справи відкладено на 10.03.2020 року та повідомити про причини невиконання ухвали суду від 09.01.2020 року.

10.03.2020 року в судове засідання представник позивача, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, прохала застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:

09.04.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем було укладено кредитний договір №0, що підтверджується копією пропозиції укласти договір (оферти).

19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк», що підтверджується витягом з Статуту.

Відповідач повертав кошти несвоєчасно і не в повному обсязі, що підтверджується сторонами.

03.07.2019 року заочним рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області позов ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Перший Український Міжнародний Банк про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено, визнано виконавчий напис №1453, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною 21.01.2019 року, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «БАНК РЕНЕНСАНС КАПІТАЛ», правонаступником прав і обов`язків якого є Акціонерне Товариство «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 09.04.2015 року за період з 15.01.2018 року по 15.01.2019 року в сумі 14655,75 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту в сумі 7692,32 грн., прострочена заборгованість за комісією 2076,96 грн., прострочена заборгованість за процентами 1,22 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 0 грн., строкова заборгованість за комісією 0 грн., строкова заборгованість за процентами 0 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 4885,25 грн., та за вчинення виконавчого напису 500 грн., таким, що не підлягає виконанню.

На момент розгляду справи відповідач заборгованість не погасила.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного:

Правовідносини, які склалися між сторонами, є правовідносинами по договору надання банківських послуг, який містить ознаки кредитного договору, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору №0 від 09.04.2015 року, укладеного між сторонами, який складається з пропозиції укласти договір (оферти), загальних умов договорів кредитування та ведення рахунків.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору №0 від 09.04.2015 року банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у сумі 7692,32 грн. з процентною ставкою 0,01 % річних з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості в 2,25 % на строк з 10.05.2015 року до 10.10.2016 року за умови його погашення щомісячними платежами відповідно до графіка погашення, що підтверджується копією договору.

Відповідач повертав кошти несвоєчасно і не в повному обсязі, що підтверджується сторонами та витягом з виписки по рахунку.

Заборгованість відповідача станом на 23.07.2019 року склала 19239,78 грн., з яких заборгованість за кредитом в сумі 6822,87 грн., заборгованість за процентами в сумі 1,1 грн., заборгованість за комісією в сумі 2076,96 грн., штрафні санкції в сумі 10338,85 грн., що підтверджується витягом з виписки по рахунку.

Відповідно ч.5 п.4 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, керуючись ч.5 п.4 ст.12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації прав, передбачених цим Кодексом, а саме надав можливість відповідачу надати відзив на позов, а також надати суду всі наявні у учасників судового процесу докази.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір припинив свою дію 10.10.2016 року.

Відповідач послалася на те, що останній платіж, який був здійснений нею мав місце у травні 2015 року і з цією датою вона пов`язує початок відліку строку позовної давності.

Суд вважає, що позивач не надавши суду виписку по рахунку відповідача приховав від суду письмовий доказ, також не надав суду відповіді на відзив відповідача, тим самим не сприяв своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи: обов`язку, що передбачений ч.2 п.2 ст.43 ЦК України, як учасника справи.

Суд, оцінюючи відзив відповідача частково погоджується з його запереченнями в частині застосування строку позовної давності і вважає, що останній може бути застосований щодо окремих позовних вимог.

Так відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Підстав для призупинення відліку строку позовної давності, передбачених ст.263 ЦК України, судом не встановлено.

Судом також не встановлено підстав для переривання перебігу строку позовної давності, передбаченої ч.1 ст.264 ЦК України, а саме визнання відповідачем боргу.

Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами закінчився 10.10.2016 року.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 03.09.2019 року.

На час звернення до суду: 03.09.2019 року з позовною вимогою до відповідача про стягнення штрафних санкцій в сумі 10338,85 грн., передбачений ч.1 ст.261 ЦК України для цієї вимоги строк спеціальної позовної давності в один рік минув 03.09.2018 року, підстав для його припинення чи поновлення судом не встановлено, а тому в цій частині у задоволенні позову повинно бути відмовлено в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

На час звернення до суду: 03.09.2019 року з позовною вимогою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 6822,87 грн., заборгованості за процентами в сумі 1,1 грн., заборгованості за комісією в сумі 2076,96 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так початок визначеного ст.257 ЦК України загального строку позовної давності у три роки припадає на 03.09.2016 року, а саме на строк дії договору з 10.05.2015 року до 10.10.2016 року.

Так як договір визначає обов`язок відповідача повернути кредит з процентами за його користування, а в разі заборгованості сплатити комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячним платежами 10 числа кожного місяця відповідно до встановленого графіку погашення, а відповідач не повертала кредит, проценти за його користування та не сплатила комісію обслуговування кредитної заборгованості за період з 03.09.2016 року по 10.10.2016 року на загальну суму 1086,61 грн., то суд визначає, що вимога в цій частині підлягає задоволенню, так як перебуває в межах визначеного ст.257 ЦК України загального строку позовної давності у три роки.

Тоді як в іншій частині цієї вимоги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так як відповідач як сторона у справі звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності до винесення рішення у справі, то суд відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України застосовує позовну давність і відмовляє в задоволенні частини позовних вимог.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов задоволено на суму 1086,61 грн., то суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України покладає на відповідача частину понесених позивачем витрат пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 108,49 грн.

Керуючись ст.ст. 3-5, 10-13, 89, 263-266, 268 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 256-258, 260-261, 263-264, 267, 625, 1048-1050 ЦК України, умовами кредитного договору № 0 від 09.04.2015 року суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 09.04.2015 року в сумі 1086,61 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту за період з 01.09.2016 року по 10.10.2016 року в сумі 739,34 грн., заборгованість по процентам в сумі 1,1 грн., заборгованість за комісією за період з 01.09.2016 року по 10.10.2016 року в сумі 346,16 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 108,49 грн., а всього в сумі 1195,10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення буде складений 18.03.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Ярош С.О.