Справа № 209/4180/19
Провадження № 2/209/356/20
"12" березня 2020 р. м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Решетник Т.О.,
за участю секретаря Шаповал А.В.,
розглянувши в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Короткий зміст позовних вимог та заперечень відповідача.
У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
На обґрунтування позову зазначив, що 27 серпня 2011 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, що підтверджується розпискою. Час повернення позики не визначено, відповідач зобов`язалась повернути суму боргу на вимогу позивача. Також в розписці зазначено обов`язок відповідача сплачувати щомісяця відсотки за користування зазначеною в розписці сумою. Оригінал розписки від 27.08.11 р. написаний та підписаний власноручно відповідачем. 17.11.2019 р. позивачем на адресу відповідача, зазначену ним власноруч і розписці, було надіслано письмову вимогу про повернення в повному обсязі боргу, а також відсотків за користування, оскільки зазначені відсотки протягом періоду користування борговими коштами відповідач не сплачувала. Відповідач ігнорує вимоги позивача щодо повернення боргу. Відповідно до розрахунку, який доданий до позовної заяви, до стягнення підлягає 6539,47 доларів США. Зазначена сума складається з наступного: 3000,00 доларів США - сума боргу за розпискою; 42,14 доларів США - інфляційні втрати; 8,88 доларів США - 3% річних за користування коштами; 3488,45 доларів США - відсотки за користування згідно до ст.1048 ЦК України.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив: стягнути з ОСОБА_2 на його користь 6539,47 доларів США, що на дату подання позовної заяви відповідно до курсу НБУ складає 158974,51 грн. у рахунок повернення боргу за розпискою від 27 серпня 2011 року; стягнути судовий збір у розмірі 1589 грн. 74 коп.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.02.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12.03.2020 року постановлено провести заочний розгляд цивільної справи.
Заяви (клопотання) учасників справи
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що згідно розписки від 27 серпня 2011 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США, які зобов`язалась повернути за його вимогою, а також сплачувати щомісяця відсотки за користування зазначеною в розписці сумою, що підтверджується копією розписки (а.с.6).
Згідно наданих суду матеріалів, 18.11.2019 р. позивачем було надіслано на адресу відповідача ОСОБА_2 претензію про повернення в повному обсязі боргу, а також сплату відсотків за користування, інфляційних втрат, 3% річних за користування коштами, що підтверджується копією претензії від 15.11.2019 року, копією фіскального чеку поштового відправлення (а.с.11).
Відповідно до розрахунку наданого позивачем, заборгованість відповідача складає 6539,47 доларів США, та складається з наступного: 3000,00 доларів США - сума боргу за розпискою; 42,14 доларів США - інфляційні втрати; 8,88 доларів США - 3% річних за користування коштами; 3488,45 доларів США - відсотки за користування згідно до ст.1048 ЦКУ.
Згідно змісту позовних вимог, відповідач на день звернення позивачем до суду свої зобов`язання не виконала, борг не повернула.
Оцінка судом доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини та правовідносини сторін, суд керується наступними нормами права.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Строк повернення суми боргу у розписці не визначено.
Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове.
Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі за № 309/3458/14-ц.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).
Вирішуючи заявлені позовні вимоги, судом встановлено, що текст розписки ОСОБА_2 від 27.09.2011 р. містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно певної грошової суми на користь позивача від імені відповідачки. Аналіз змісту розписки дає підстави стверджувати, що відповідачка визнала наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору.
Судом встановлено, що розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, розписка написана ОСОБА_2 , містить дату її складання, отримання грошових коштів у визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення за першою вимогою.
Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 3000,00 доларів США.
Враховуючи вище наведе, позовні вимоги про стягнення основної суми боргу в розмірі 3000, 00 доларів США підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за період з 20.12.2019 року по 15.01.2020 року в розмірі 42,147 доларів США, судом враховується наступне.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США (3000,00 доларів США), і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики за період з 20.12.2019 року по 15.01.2020 року у розмірі 42,147 доларів США.
Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми за період з 20.12.2019 року по 15.01.2020 року у сумі 8,88 доларів США, судом враховується наступне.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
Заборгованість розраховується за формулою: [%] = [Сума боргу] х [Ставка %)] / 365 днів х [Кількість днів]=3000 х 3% /365 х 36 =8,88
Суд, перевіривши розрахунки позивача, вважає позовні вимоги в цій частині в розмірі 8.88 доларів США обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, за період з 27.08.2011 року по 15.11.2019 року (дата пред`явлення претензії до відповідача), у порядку ст. 1048 ЦК України, судом враховується наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За змістом визначених норм закону проценти сплачуються боржником кредитору за користування його коштами лише в межах строку дії договору позики, тобто протягом часу до якого боржник повинен повернути заборгованість разом з процентами.
З викладених норм вбачається, що фактично нарахування процентів по договору позики між сторонами охоплює період дії договору, а саме з 27.08.2011 року по 15.11.2019 року (дата пред`явлення претензії до відповідача). Відтак, право позивача ОСОБА_1 про стягнення процентів у розмірі 3448,45 доларів США від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України, за період з 27.08.2011 року по 15.11.2019 року, ґрунтується на вимогах вказаних норм закону.
Заборгованість розраховується за формулою: [%] = [Сума боргу] 3000 х [Ставка %)] / 100% / 365 днів [Кількість днів].
Суд, перевіривши розрахунки позивача, вважає позовні вимоги в цій частині в розмірі 3488,45 доларів США такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість, яка складається з: 3000,00 доларів США - сума боргу за розпискою; 8,88 доларів США - 3% річних; 3488,45 доларів США - відсотки за користування згідно до ст.1048 ЦК України, а всього стягнути 6497,33 доларів США. В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 42,14 доларів США слід відмовити.
При цьому суд зауважує, що позивач просив стягнути суму боргу в національній валюті, розрахунок здійснив за курсом НБУ на час пред`явлення позову, а саме за курсом 24,31 грн. за 100 доларів США, однак суд вважає, що суму стягнення необхідно визначати за курсом іноземної валюти на час ухвалення рішення, що відповідає вимогам ст. 533 ЦК України.
Станом на дату винесення рішення за курсом НБУ курс долара до національної валюти становить 25,624 гривень за 1 долар США. Таким чином, розмір заборгованості становить 6497,33 х 25,624 = 166487,58 гривень.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1589,74 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 89, 141, 142, 200, 206, 263-265 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за розпискою від 27 серпня 2011 року, яка складається з: 3000,00 доларів США - сума боргу за розпискою; 8,88 доларів США - 3% річних за користування коштами; 3488,45 доларів США - відсотки за користування згідно до ст.1048 ЦК України, а всього становить 6497,33 доларів США, що на дату ухвалення рішення відповідно до курсу НБУ складає 166487 (сто шістдесят шість тисяч чотириста вісімдесят сім гривень) 58 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1589 грн. 74 коп.
В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 42,14 доларів США - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду, яка відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 12.03.2020 року.
Суддя Т.О. Решетник