головуючий у суді І інстанції Фролова І.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» на рішення Шевченківського районного суду м. Київ від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» про скасування наказу про переведення на 0,5 ставки та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ДП «Національна кіностудія імені О.Довженка», у якому просив суд наступне: визнати протиправним та скасувати наказ №488-к від 10 грудня 2013 року: поновити ОСОБА_1 попередні умови праці; стягнути з Державного підприємства «Національна кіностудія імені О.Довженка» ( ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заробігню плату у сумі 244 566 грн 77 коп. з увахуванням податків та обов`язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_1 працює на ДП «Національна кіностудія імені О.Довженка» з 1980 року, а на посаді художнього керівника Театру - студії кіноактора за безстроковим трудовим договором з помісячною оплатою праці з 2006 року. Позивач є членом профспілкової організації Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені О. Довженка». Починаючи з грудня 2013 року без попередження (погодження) із позивачем, відповідач частково нараховує та виплачує йому заробітну плату. Відповідач з невідомих позивачу причин змінив істотні умови праці позивача - розмір оплати праці, зменшивши його в два рази. Нарахування заробітної плати відповідач проводить за неповний робочий день. На пояснення своїх дій відповідач вказав, що позивачу з 18 грудня 2013 року встановлена заробітна плата у розмірі 0,5 ставки, що пов`язано із скрутним фінансовим становищем підприємства та відсутність коштів виплачувати заробітну плату позивачеві у повній мірі. Було зазначено, що цей захід буде тимчасовим, Локальний нормативно - правовий акт, яким було встановлено для позивача зменшення розміру оплати праці, відповідач не надавав. Тільки 03 жовтня 2019 року позивач отримав копію наказу (розпорядження) про переведення на 0,5 ставки №488-к від 10 грудня 2013 року (далі - Наказ №488-к), із змісту якого дізнався про встановлення йому неповного робочого дня - 4 години при п`ятиденному робочому тижні. Ознайомившись з Наказом №488-к позивач вважав його протиправним, виданим в незаконний спосіб (сфальшованим) та направленим на штучне позбавлення працівника заробітної плати. Також, позивач на підтвердження своїх вимог вказував на те, що Наказ №488-к підписаний особою (заступник генерального директора з питань виробництва Кіктєв О.Ю.) не уповноваженою відповідно до статуту відповідача на видання (підписання) даного роду документів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Київ від 27 травня 2020 рокупозов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №488-к від 10 грудня 2013 року. Стягнуто з ДП «Національна кіностудія імені О.Довженка» на користь ОСОБА_1 заробітню плату у сумі 244 566 грн 77 коп. з урахуванням податків та обов`язкових платежів. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням, представник ДП «Національної кіностудії імені О.Довженка» - Кияниця О.В. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач дізнався про порушення свого права у січні 2014 року з моменту отримання заробітної плати у розмірі 0,5 ставки посадового окладу.

Однак, з січня 2014 року до жовтня 2019 року позивач не подав жодної заяви, скарги, позову щодо з`ясування підстав, причин, отримання заробітної плати у двічі меншому розмірі. Натомість, вирішив захистити своє порушене право та подати позов про оскарження наказу № 488-к «Про переведення на 0,5 ставки» від 10 грудня 2013 року та стягнення заробітної плати лише у жовтні 2019 року, тобто через шість років.

Вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не дослідив та не надав оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, а тому прийшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

У поданому відзиві від 29 липня 2020 року ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не містять належних обґрунтувань для спростування висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, а посилання на те, що оскаржуваний наказ №488-к від 10 грудня 2013 року про переведення на 0,5 ставки містить посилання на заяву позивача як підставу його видання і це достатньо для визнання правомірності зміни позивачу істотних умов праці, є необґрунтованими.

У судовому засіданні представник відповідача ДП «Національна кіностудія імені О.Довженка» - Кияниця О.В. апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суд першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів належного ознайомлення позивача з оспорюваним наказом, а з матеріалів справи вбачалось, що позивач отримав копію наказу про переведення на 0,5 ставки №488-к від 10 грудня 2013 року тільки 03 жовтня 2019 року.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спір, який виник між ОСОБА_1 та відповідачем, стосується режиму роботи та визначення робочого часу, що впливає на розмір заробітної плати. Такі правовідносини є трудовими і на них поширюються норми КЗпП України.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 93 КЗпП Українинадано визначення заробітної платні - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до статті 21 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон № 108/95-ВР) працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі статтею 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

За пунктом 3 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до статті 29 Закону № 108/95-ВР при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Однією з підстав припинення трудового договору згідно з пунктом 6 статті 36 КЗпП України є відмова працівника від переведення на роботу в іншу мiсцевiсть разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 працює на посаді художнього керівника Театру - студії ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» з 2006 року.

10 грудня 2013 року Наказом (розпорядженням) про переведення на 0,5 ставки № 488- к позивача було переведено на неповний робочий день та встановлено заробітну плату у розмірі 0,5 ставки посадового окладу.

Відповідно до внутрішніх актів відповідача, зокрема Статуту ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка», передбачено, що Підприємство зобов`язане: створювати належні умови для високопродуктивної праці, забезпечувати додержання законодавства про працю, правил та норм охорони праці, техніки безпеки, соціального страхування (п. 6.2.).

Відповідно доп.10.1 Статуту трудовий колектив підприємства становлять усі громадяни, які своєю працею беруть участь у його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди) або інших форм, щорегулюють трудові відносини працівника з Підприємством.

У відповідності до пункту 10.5 Статуту виробничі, трудові і соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства регулюються колективним договором.

Відповідно до ст. 10 КЗпП колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

В матеріалах справи наявний колективний договір між Адміністрацією ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» та трудовим колективом ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» №176 від 03 квітня 2017 року, у відповідності до якого сторони визнають обов`язковість норм і положень цього договору. Жодна із сторін не може протягом усього строку діїДоговору в односторонньому порядку приймати рішення, що змінюють норми, положення, зобов`язання колективного договору або припиняють їх виконання.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що Адміністрація спільно з профспілковою організацією забезпечує дотримання положень законодавства України в частині організації праці.

Одночасно з цим у п. 3,14. зазначено, що у відповідності зі ст, 32 КЗпП відомості про зміни існуючих умов праці, систем і розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи; встановлення або відміну неповного робочого часу, суміщення, зміну розрядів та найменувань посад та про інші зміни Адміністрація зобов`язана доводити до працівників у встановлений чинним законодавством України термін. Всі зміни в умовах оплати праці провадити з обов`язковим розглядом в профспілковій організації.

У матеріалах справи наявна відповідь голови первинної профспілкової організації Національної кіностудії художніх фільмів ім. О.Довженка за вих 28 від 03 жовтня 2019 року, з якої вбачається, що переведення на 0,5 ставки посадового окладу в 2013 році директора ТСКА та художнього керівника ТСКА керівництво ДП «Національна кіностудія художніх фільмів ім. О.Довженка» з профспілковим комітетом не погоджувалось.

Аналіз законодавства, що регулює трудові відносини та локальних актів підприємства відповідача свідчить, що зміна умов трудового договору без згоди працівника недопустима.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Оскільки обставини справи щодо обізнаності про зміну умов праці та надання згоди на такі зміни позивачем не визнані, указані обставини підлягають доведенню роботодавцем на загальних підставах.

З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували повідомлення ОСОБА_1 про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення, а також надання згоди позивача з такими змінами відповідач не надав.

Судом першої інстанції правильно відхилені наведені відповідачем обставинам про те, що позивач власноруч підписував після ознайомлення особову картку №1575, а тому був обізнаний зі своїми умовами праці, оскільки положеннями (п. 11 Глави 9 розділу II) Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» передбачено, що з розпорядчим документом з кадрових питань (особового складу) обов`язково ознайомлюють згаданих у ньому осіб, які на першому примірнику документа чи на спеціальному бланку проставляють свої підписи із зазначенням дати ознайомлення.

Так належним та допустимим доказом ознайомлення з наказом №488-к є підпис працівника (позивача) на ньому із зазначенням дати ознайомлення. З копії наказу №488-к про переведення на 0,5 ставки не вбачається підпису позивача у графі «Працівника», а також дати ознайомлення з даним наказом.

Тому судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем не надано доказів належного ознайомлення позивача з оспорюваним наказом, а з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав копію наказу (розпорядження) про переведення на 0,5 ставки №488-к від 10 грудня 2013 року тільки 03 жовтня 2019 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності колегія апеляційного суду дійшла висновку про їх безпідставність враховуючи наступне.

21 травня 2020 року відповідач звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності та про відмову у позові (а. с. 190).

Відповідно до пункту 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З оспорюваним наказом відповідача від 10 грудня 2013 року № 488-к ОСОБА_1 ознайомлено 03 жовтня 2019 року, що не спростовано відповідачем. Відтак строк на оскарження спірного наказу мав закінчитися 03 січня 2020 року.

З позовом до суду позивач звернувся 04 жовтня 2019 року.

Таким чином, суд прийшов до правильного висновку, що указаний строк звернення з позовом щодо оскарження наказу позивачем не пропущений.

Також переведення на неповний робочий день та встановлення заробітної плати у розмірі 0,5 ставки посадового окладу тягне за собою зміну режиму роботи працівника, і як наслідок - відповідне зменшення заробітної плати, що в силу вимог пункту 3 статті 32 КЗпП України є зміною істотних умов праці.

Оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про попередження позивача не менш як за два місяці про зміну істотних умов праці, а також надання позивачем згоди на такі зміни, колегія апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про порушення відповідачем трудових прав ОСОБА_1 у зазначеній частині.

Згідно з пунктом 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Позивача не було повідомлено у встановлений статтею 32 КЗпП України двомісячний строк про зміну істотних умов праці, тому заробітна плата за вказаний період з розрахунку повної ставки має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 листопада 2018 року у цивільній справі №559/321/16-ц за подібних обставин за позовом ОСОБА_3 до Дубенської виховної колонії, Дубенської ЗОШ № 9 про визнання неправомірною зміни істотних умов праці, поновлення попередніх умов праці, стягнення втраченого заробітку.

Доводів щодо неправильного розрахунку заборгованості апеляційна скарга не містить.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Київ від 27 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба