17 березня 2020 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Гордійчук І.О.,
секретар судового засідання Михайленко О.С.,
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
До Рівненського міського суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем має спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 06.05.2015 року з відповідача на утримання сина призначено аліменти в розмірі 600 грн., щомісячно. Визначений судом розмір аліментів є меншим прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач зазначила, що відповідач є особою працездатного віку, в нього наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини. Просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06.05.2015 року у справі №569/1911/15-ц, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2600 гривень, щомісячно, починаючи з 24.10.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на утримання дитини додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично щомісяця по 500 грн. для оплати навчання. А також просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 500 грн.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2019 р. відкрито провадження по цивільній справі та призначено до розгляду з викликом сторін.
Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю.
Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань, про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача.
Заслухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, встановив таке.
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 28.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Матеріалами справи встановлено, що малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за місцем проживання та реєстрації позивача ОСОБА_1 (а.с.6,7)
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06.05.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та стягнено з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 600 грн., щомісячно. Також даним рішенням визначено залишити проживати сина ОСОБА_3 разом з матір`ю.

На підставі рішення Рівненського міського суду від 06.05.2015 року видано виконавчий лист, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 600 грн.

Розпорядженням Рівненського міського голови від 08.08.2017 року № 712-р. визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши можливість побачень з сином І в ІІІ суботу та ІІ і ІV неділю місяця з 10.00. год. до 18.00 год.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по виконанню виконавчого листа №569/1911/15-ц від 21.05.2015 року, виконаному державним виконавцем відповідно до листа №41415 від 24.02.2017 року. Заборгованість станом на 30.06.2017 року становить 17400 грн.

Відповідно до довідки № 133 виданої 21.10.2019 року, ОСОБА_3 , останній навчається в НВК №19 у м.Рівне у 1-В класі.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як з`ясовано, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їхньої дитини визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн., щомісячно.

Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Заявлений позивачем розмір аліментів - 2600 грн. на дитину на думку суду є завищеним і не обґрунтованим жодними належними доказами.

Суд зазначає, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Зокрема, відсутні будь які докази достатності заробітку (доходу) платника аліментів, та позивачем жодними належними доказами не доведено розмір аліментів, а саме по 2600 грн., щомісячно.

Позивачем жодними належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення її матеріального стану, або ж зміну сімейного стану, погіршення стану здоров`я, та не підтверджено покращення матеріального стану відповідача.

Позивач зазначає, що є безробітною, однак свої доводи жодними належними доказами не підтвердила.

Також суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості наданий позивачем, оскільки даний розрахунок був проведений державним виконавцем станом на 30.06.2017 року, натомість до суду позивач звернулася в жовтні 2019 року.

Окрім того, суд звертає увагу, що долучені позивачем квитанції до позовної заяви, про оплату житлово-комунальних послуг і послуг телебачення та Інтернету, оплату харчування дитини за період навчання в дитячому садочку, не свідчать про погіршення чи поліпшення матеріального стану отримувача аліментів, дані квитанції є неналежними доказами. Зокрема позивачем долучено квитанції де платником зазначено « ОСОБА_4 » (а.с.19), та дублікати квитанцій №0.0..1 від 12.08.2019 р. та №0.0..1 (а.с.19), які не містять інформації про те, ким було здійснено оплату.

Твердження позивача, що дитина сторін має проблеми із здоров`ям і тому позивач змушена нести витрати на лікування, суд приймає критично, оскільки позивачем не підтверджено понесені витрати на лікування дитини, і дане є предметом розгляду позовних вимоги у разі пред`явлення позовну про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

З врахуванням вищенаведених правових норм та заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Щодо заявленого позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Як слідує з матеріалів справи спільна дитина сторін навчається в НВК №19 у м.Рівне у 1-В класі.

Однак, дані витрати на навчання дитини в школі, у розмірі 500 грн., щомісячно не можуть розглядатися, як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст.185 СК України, та жодними належними доказами не обґрунтовано та не підтверджено понесення позивачем таких витрат, відповідно задоволенню дана вимога не підлягає.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно наданої квитанції до прибуткового касового ордеру, витрати на правничу допомогу склали 500 грн. (а.с.15). Також понесені витрати на правничу допомогу підтверджені наявними в матеріалах справи ордером (а.с.14), договором про надання правової допомоги від 23.010.2019 року, укладеного між адвокатом - Марчуком Р.І. та ОСОБА_1 , актом виконаних робіт (а.с.17).

Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про збільшення розміру аліментів на утримання дитини на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2015 року у справі №569/1911/15-ц, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 (одна тисяча п"ятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 500 (п"ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 18.03.2020 року.

Суддя І.О.Гордійчук