Єдиний унікальний номер 725/4839/19
Номер провадження 2/725/677/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року. Першотравневий районний суд м. Чернівці

у складі:

головуючої судді: Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Кушлак Л.Л.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Волоса С.І.,

представника відповідача - адвоката Попової-Завгородньої С.Г.,

третьої особи - приватного нотаріуса Макеєвої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Волос Сергій Ігорович (адреса для листування: вул.Університетська, 36 м.Чернівці) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Макеєва Надія Василівна (місцезнаходження: вул.Заньковецька, 8/1 м.Чернівці) про визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року адвокат Волос С.І. звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом в інтересах ОСОБА_1 .

У позові посилався на те, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом на праві власності належала квартира АДРЕСА_3 .

25 червня 2018 року ОСОБА_1 підписав договір дарування належної йому квартири АДРЕСА_3 своєму синові ОСОБА_2 .

Укладення договору було зумовлене тим, що його довіритель захворів на тяжку хворобу, у зв`язку із чим, з травня 2018 року перебуває на обліку в Чернівецькому обласному клінічному онкологічному диспансері.

26 червня 2019 року була запланована операція по видаленню пухлини, тому ОСОБА_1 вважав, що укладення договору дарування є необхідним для можливості успадкування його сином ОСОБА_2 квартири. Позивач сильно хвилювався перед операцією, а тому, не прочитав уважно договір, довірившись сину, вважаючи, що підписує заповіт.

Таким чином, укладаючи договір дарування, ОСОБА_1 помилявся щодо його природи, внаслідок того, що він є людиною похилого віку, перебував у стресовому становищі та під дією лікарських препаратів.

Крім того, вважає, що договір дарування є недійсним ще й з тих підстав, що при укладенні договору дарування було допущено описку, внаслідок якої дарувальником є « ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_1 ».

Просив визнати недійсним договір дарування від 25 червня 2019 року та застосувати наслідки недійсності правочину.

13 листопада 2019 року до Першотравневого районного суду м.Чернівці надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Попової-Завгородньої С.Г.

У своєму відзиві представник відповідача посилалась на те, що її довіритель позов не визнає, оскільки вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Так, під час вчинення оспорюваного правочину дарувальник ОСОБА_1 висловив своє волевиявлення про вчинення саме договору дарування своєму синові квартири АДРЕСА_3 . Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він помилявся щодо природи договору, а саме те, що він мав намір укласти заповіт. Так, позивач заздалегідь готувався до вчинення правочину: сам визначив час та місце укладення договору, а також свідомо мав намір подарувати квартиру своєму синові. Крім того, зазначила, що згідно наданих письмових доказів, позивач проходив симптоматичне лікування та 25.06.2018 року йому не вводились лікарські засоби, які б могли вплинути на його свідомість, а тому, вважає безпідставним посилання на те, що він перебував у стані душевного хвилювання та не розумів значення своїх дій. Просила у задоволенні позову відмовити.

22 листопада 2019 року представник позивача - адвокат Волос С.І. надав відповідь на відзив, де спростовував твердження відповідача, на які той посилався у відзиві. Зокрема зазначив, що підставою позову є той факт, що у момент укладення спірного правочину позивач помилявся щодо його природи, внаслідок того, що у день укладення договору він себе погано почував, а тому не прочитав повністю текст договору та вийшов з приміщення нотконтори. Крім того, ОСОБА_1 не володіє досконало українською мовою та не є юридично обізнаною особою в обсязі достатньому для розуміння усіх юридичних тонкощів умов укладеного ним 25.06.2018 року правочину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Волос С.І. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

ОСОБА_1 вказав, що, дійсно, мав намір після своєї смерті залишити свою квартиру АДРЕСА_3 синові ОСОБА_2 . Таке рішення було зумовлене тим, що йому (позивачу) напередодні повинна була проводитися операція по видаленню пухлини. Він повідомив синові, що бажає розпорядитися своїм майном. Саме син призначив день та місце, де вони мали укласти договір. Зазначив, що син хотів прискорити укладення договору. У день, коли вони прийшли до нотаріуса для укладення як він вважав заповіту, у нього було погане самопочуття, він важко пересувався. Не розуміючи чітко змісту правочину, підписав його, не читаючи. Про те, що насправді ним був підписаний договір дарування, а не заповіт, дізнався лише коли оформляв субсидію в Управлінні соцзахисту населення, де йому й повідомили, що він не є власником квартири АДРЕСА_3 . Не заперечував, щодо того, що квартира повинна залишитися його синові, але бажає бути власником свого житла. Просив визнати недійсним договір дарування квартири.

Представник відповідача - адвокат Попова-Завгородня С.Г. підтримала пояснення, які викладені нею у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що зі слів довірителя, ініціатором укладення договору дарування квартири АДРЕСА_3 був саме позивач. Своє рішення він мотивував тим, що йому було діагностовано тяжке онкологічне захворювання і призначено оперативне втручання. Оскільки відповідач є єдиним сином ОСОБА_1 , безумовно, позивач бажав залишити квартиру йому. Варто зазначити, що син (відповідач) не наполягав на укладенні договору чи складанні заповіту. Це була воля виключно позивача. Після того, як договір було укладено, позивач залишився проживати в квартирі, користуватися нею. При цьому витрати на утримання житла несе її довіритель. Він щоразу надсилає батькові гроші для оплати комунальних послуг. Стверджувала, що підставою для звернення до суду, на думку її довірителя, є та обставина, що ОСОБА_1 має намір продати квартиру або ж відчужити її на користь третіх осіб. Відповідач вважає, що вчинивши такі дії, батько може бути ошуканий та залишиться на вулиці. ОСОБА_2 пропонував позивачу придбати для нього більшу за площею квартиру, оформивши при цьому право власності саме на батька, але з умовою, що той зобов`яжеться не відчужувати житло. Проте позивач категорично проти цього.

Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваний правочин вчинений ним помилково, просила у задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Макеєва Н.В. під час розгляду справи підтвердила, що дійсно 25.06.2018 року нею посвідчувався договір дарування належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 синові ОСОБА_2 .

Позивач сам виявив бажання укласти договір дарування. При цьому йому було роз`яснено наслідки укладення такого договору, у тому числі й те, що він з моменту укладення договору вже не буде власником житла та не зможе розпоряджатися ним. Крім того, позивача було попереджено, що він не може претендувати на будь-яку винагороду чи вимагати вчинення будь-яких дій на свою користь внаслідок відчуження квартири на користь відповідача. ОСОБА_1 , уважно прочитавши зміст договору, погодився з усіма умовами і підписав договір. Вона, як нотаріус, переконалася у тому, що правочин вчинено сторонами добровільно і вони розуміють його зміст і наслідки його укладення. Додала, що весь час, протягом якого укладався договір, сторони були присутні та нікуди не відлучалися. Позивач мав задовільний вигляд та не скаржився на погане самопочуття.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав:

Статтею 717 ЦК передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно у власність.

Отже, з наведеного слідує, що договір дарування направлений на безповоротне припинення права власності у дарувальника і виникнення права власності у обдарованої особи, при цьому обдаровуваний набуває право на майно, якого раніше у нього не було

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Так судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом на праві власності належала квартира АДРЕСА_3 .

25 червня 2018 року ОСОБА_1 підписав договір дарування належної йому квартири АДРЕСА_3 своєму синові ОСОБА_2 .

Згідно умов вказаного договору дарування дарувальник ОСОБА_1 передав безоплатно, а обдаровуваний ОСОБА_2 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_3 . При цьому дарувальник стверджує, що дарування здійснене за доброю волею, без будь-яких погроз, не під впливом обману, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Сторони підтвердили, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідають реальній домовленості сторін.

Сторони договору скріпили його своїм підписом та підтвердили, що договір ними прочитаний, зміст його зрозумілий та відповідає їх волі (а.с.13).

Позивач в судовому засіданні підтвердив, що підпис на договорі належить йому.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердила, що була присутня при укладенні договору дарування між позивачем та відповідачем. Позивач ОСОБА_1 їй знайомий, тому вона, на прохання його колишньої дружини пішла разом з позивачем в нотаріальну контору. Зазначила, що ОСОБА_1 уважно прочитав договір і підписав його. Нотаріус роз`яснила йому зміст договору та наслідки його укладення. Він не висловлював ніяких зауважень чи заперечень. Також вона не помітила, щоб ОСОБА_1 погано себе почував чи виглядав хворобливо.

Таким чином, судом встановлено, що спірний договір дарування був підписаний позивачем ОСОБА_1 добровільно та його зміст і наслідки були зрозумілі позивачу.

При цьому, суд вважає, що надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог докази з приводу того, що він помилився щодо правової природи спірного правочину та договір дарування не відповідає його внутрішній волі і був укладений ним під впливом тяжкої для нього обставини, не можуть бути належними у розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 надав медичні довідки, з яких вбачається, що йому встановлено діагноз «Са нижньої третини тіла шлунку». 26.06.2018 року в стаціонарному відділенні онкодиспансеру проведене втручання з приводу видалення пухлини. У період з 18.06.по 25.06.2018 року ОСОБА_1 проводилося симптоматичне лікування. 25.06.2018 року ОСОБА_1 не вводилися сильнодіючі препарати, які можуть вплинути на свідомість чи дії пацієнта (а.с.12).

Отже, з наведеного слідує, що а ні в день вчинення правочину (25.06.2018 р.), а ні напередодні його укладення, позивач ОСОБА_1 не перебував під впливом лікарських засобів, які б зумовили неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину та вплинули на його волевиявлення.

При цьому суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_5 , оскільки вона лише підтвердила, що позивач ОСОБА_1 має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку із чим, проходить курс лікування. Про всі обставини укладення договору дарування їй відомо лише з його слів, зокрема той факт, що позивач мав намір скласти заповіт на сина, а не дарувати йому квартиру. Додала, що в день, коли був вчинений правочин, давала йому ліки від підвищеного артеріального тиску.

Таким чином, свідок ОСОБА_5 повідомила суду обставини, які відомі суду та не заперечувалися самими сторонами.

Що ж стосується посилань позивача ОСОБА_1 на те, що він мав намір скласти заповіт, однак в силу своєї необізнаності та юридичної неграмотності, підписав договір дарування, то суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Як було встановлено судом, на виконання вимог ст.44 Закону України «Про нотаріат», до моменту підписання оспорюваного договору дарування нотаріус установила дійсність наміру сторін укласти саме договір дарування, а не заповіт, роз`яснила вимоги законодавства щодо змісту та правових наслідків договору, встановила відсутність у сторін заперечень щодо умов договору.

Наведені обставини підтвердила в судовому засіданні приватний нотаріус Макеєва Н.В., а також свідок ОСОБА_4 .

Дійсно, ОСОБА_1 є особою немолодого віку, страждає на тяжке онкологічне захворювання, але як було встановлено судом, останній не потребує стороннього догляду, не перебуває у безпорадному стані та повністю розумів значення своїх дій.

У той же час посилання позивача на незнання закону, неправильне його тлумачення не є підставою для визнання правочину недійсним, про що суд вказував вище.

Крім того, суд вважає, що допущена у договорі дарування описка щодо зазначення по-батькові дарувальника (замість « ОСОБА_6 » вказано « ОСОБА_7 ») також не може бути підставою для визнання його недійсним, оскільки була виправлена приватним нотаріусом Макеєвою Н.В. 27.06.2019 року, про що нею видано відповідну довідку про вчинену нотаріальну дію (а.с.14).

Також, на думку суду, та обставина, що після вчинення спірного правочину позивач ОСОБА_1 залишився проживати у спірній квартирі, а фактичної передачі спірного нерухомого майна за договором обдарованому не відбулося, не може свідчити про мнимість чи удаваність вказаного вище правочину, оскільки сторони договору є близькими родичами, а тому очевидно, що вони домовилися між собою саме про такий порядок користування майном, яке було предметом договору дарування.

Виходячи з наведених вище вимог закону, а також зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до переконливого висновку про те, що позивачем не доведено факту вчинення ним договору дарування від 25.06.2018 року внаслідок помилки, у зв`язку із чим не знаходить підстав для визнання вказаного правочину недійсним.

Керуючись ст.ст.202,203,215,717 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волос Сергій Ігорович до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Макеєва Надія Василівна про визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич