КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/136/16 Головуючий у І інстанції -Журавська О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/5308/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сержанюка А.С., Лівінського С.В.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Влащенко Олег Анатолійович на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2018 року та ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованосты за договором позики,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого зазначив, що 29.11.2010 р. між ним та відповідачем у простій письмовій формі укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 позичив у позивача 793 800 гривень, що за курсом НБУ на день укладення цього договору становить еквівалент 100 000 доларів США.

Згідно п. 3 Договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцю борг до дванадцятої години ранку дня двадцять дев`ятого місяця грудня року 2010. Місце виконання зобов`язання - м. Київ. 29.11.2010 р.

В якості забезпечення вказаних зобов`язань між сторонами було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано: а) земельна ділянка площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 29 грудня 2010 року позичальником боргових зобов`язань перед позикодавцем в повному обсязі не виконано. 04 березня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 17 до Договору позики від 29.11.2010 року, відповідно до умов якої заборгованість позичальника перед позикодавцем за Договором позики від 29.11.2010 року станом на день укладання Додаткової угоди складає 663 419 гривень, що на вказану дату становить 83 000 доларів США.

Згідно п. 2 Додаткової угоди зазначену суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк до 29 березня 2013 року. Станом на 29 березня 2013 року позичальником боргових зобов`язань перед позикодавцем за Договором позики та Додатковою угодою до нього не виконано. Таким чином з 29 березня 2013 року починається прострочення виконання позичальником боргових зобов`язань.

Згідно п. 4 Договору позики та п. 4 Додаткової угоди у разі прострочення позичальником термінів повернення позики він зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку у розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня.

19 червня 2013 року позичальник особисто отримав від позикодавця вимогу про необхідність виконання боргового зобов`язання у розмірі 687 398 грн. за Договором позики та додаткових угод до нього. Вказана вимога містить попередження про можливість проведення стягнення позикодавцем за рахунок майна, переданого в іпотеку. Отримання вимоги підтверджується нотаріально завіреною заявою позичальника, якою він визнає наявність боргового зобов`язання у вказаному вище розмірі.

З 30 березня 2013 року до 02 вересня 2014 року позичальником прострочено строк виконання боргового зобов`язання на 522 дня, з яких 277 днів у 2013 році та 245 днів у 2014 року, а отже за цей період позичальник повинен сплатити пеню в розмірі 2 888 847 грн. 18 коп., 3% річних в сумі 28 463 грн. 40 коп. та індекс інфляції в сумі 752 028 грн. 17 коп.

Таким чином, станом на 02.09.2014 р. позичальник мав сплатити позикодавцю загальну суму 3 669 338 грн. 75 коп.

Оскільки позичальником не було вчинено жодних дій на виконання свого боргового зобов`язання перед позикодавцем або на викуп предмета іпотеки, позикодавець (іпотекодержатель) скористався своїм правом, передбаченим ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та здійснив продаж предметів іпотеки.

Загалом від продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем в рахунок задоволення вимог за Договором позики та додаткових угод до нього отримано 748 017,00 грн., що є недостатньо для погашення заборгованості, що виникла на день укладання договорів купівлі-продажу. Кошти, отримані від продажу предмету іпотеки пішли на погашення заборгованості позичальника з погашення пені за прострочення виконання боргового зобов`язання, згідно вимог ст. 534 ЦК України.

Таким чином, залишок заборгованості за Договором позики після продажу предмета іпотеки становить 2 921 321 (два мільйони дев`ятсот двадцять одна тисяча триста двадцять одна) гривна 75 копійок, з яких: 4 011,17 - основного зобов`язання з врахуванням індексу інфляції та врахуванням продажу боргу; 2 888 847,17 гривень - пеня нарахована за період з 30 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року; 28 463,40 грн. - 3% річних за період з 29 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року.

Станом на 03 вересня 2014 року позичальник не здійснив додаткових дій, направлених на погашення боргових зобов`язань, як наслідок з цього часу продовжувалось нарахування штрафних санкцій.

На підставі наведеного позивач просивстягнути з відповідача на його користь заборгованість на загальну суму 2 921 321 (два мільйони дев`ятсот двадцять одна тисяча триста двадцять одна) гривна 75 копійок, а також судовий збір.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07 серпня 2018 року позов задоволено. Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики від 29 листопада 2010 року у загальному розмірі 2 921 321 (два мільйони дев`ятсот двадцять одна тисяча триста двадцять одна) гривна 75 копійок (з яких: 4 011,17 - основного зобов`язання з врахуванням індексу інфляції та врахуванням продажу боргу; 2 888 847,17 гривень - пеня нарахована за період з 30 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року; 28 463,40 грн. - 3% річних за період з 29 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 18 грудня 2019 року у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить в зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивував тим, укладені між сторонами договори позики та іпотеки ним визнаються. Проте, суд не звернув уваги на те, що він повернув позивачу суму боргу в розмірі 125000 доларів США, але ОСОБА_2 безпідставно зарахував ці кошти відповідно до ст.. 534 ЦК України.

При цьому, позивач не повідомив відповідача як іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, чим порушив його переважне право купити предмет іпотеки.

Не взято до уваги судом і обставини продажу ОСОБА_2 предмету іпотеки, оскільки продане ним майно коштує значно більше, тому договори купівлі-продажу домоволодіння і земельної ділянки є фіктивними правочинами і мали бути визнані судом недійсними.

Крім того позивачем позов поданий 08.10.2014 року, а строк позовної давності минув 29.03.2014 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір позики (а.с. 6).

Відповідно до п. 1 Договору позичальник ОСОБА_1 позичив у позикодавця ОСОБА_2 793 800 (сімсот дев`яносто три тисячі вісімсот) гривень, що за курсом Національного банку України на день укладення договору становить еквівалент 100 00 (сто тисяч) доларів США.

Згідно п. 2 Договору ОСОБА_1 свідчить та заявляє, що він отримав суму позики повністю до підписання цього договору; зобов`язується повернути позикодавцю зазначений у п. 1 цього Договору борг до дванадцятої години ранку дня двадцять дев`ятого місяця грудня року 2010. Місце виконання зобов`язання - м. Київ.

Пунктом 4 Договору передбачено, що у разі прострочення позичальником термінів повернення позики він зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 1% (одного відсотка) від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня.

Також Договором передбачено, а саме п. 5, що якщо борг не буде повернуто позичальником до визначеного цим Договором строку, позикодавець має право стягнути борг шляхом звернення стягнення на будь-яке майно позичальника, на яке згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось.

Відповідно до п. 8 Договору, зобов`язання за цим Договором припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позикодавець, приймаючи від позичальника борг, повертає йому свій примірник цього договору та видає йому розписку, або робить відповідний напис на примірнику цього договору, що зберігається у позичальника.

29.11.2010 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О., зареєстрований в реєстрі за № 2883 (а.с. 8-11).

Вищезазначений Договір іпотеки був укладений з метою забезпечення виконання основного зобов`язання, а саме виконання Договору позики, укладеного 29.11.2010 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У відповідності до розділу ІІ Договору іпотеки, на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) передає в іпотеку іпотекодержателю ( ОСОБА_2 ) належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: 1) земельну ділянку площею 0,2500 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , якій присвоєно кадастровий номер :01:027:0001, цільове призначення якої -для будівництва та обслуговування житлового будинку; 2) домоволодіння, що знаходиться за адресою- АДРЕСА_1 .

Зазначеним Договором передбачено, що на період дії Договору правовстановлюючі документи передаються на зберігання іпотекодержателю.

Пунктом 4.3.3 Договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання умов Основного зобов`язання, іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки і задовольнити за рахунок цього майна свої вимоги в повному обсязі, включаючи суму позики, пеню, штраф, інші платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання, а також витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису.

Розділом V Договору іпотеки передбачені підстави звернення стягнення на предмет іпотеки і порядок звернення стягнення. Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

04 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 17 до Договору позики від 29.11.2010 р. (а.с. 7). Відповідно до даної Додаткової угоди сторони домовились про те, що заборгованість по договору Позики від 29.11.2010 р. на сьогоднішній день складає 663 419 гривень 00 копійок, що за курсом НБУ на день підписання цієї Додаткової угоди становить 83 000 доларів США 00 центів. Зазначену суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцю готівкою в строк до 29 березня 2013 року. Повернення позики має відбутися у м. Києві. Якщо позичальник не поверне позичену суму грошей до вказаного строку, він сплачує пеню у розмірі 1% з урахуванням встановленого курсу інфляції від суми позики за кожен день прострочення платежу та несе відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом також встановлено, що 19.06.2013 р. позивачем ОСОБА_2 на адресу відповідача ОСОБА_1 була направлена вимога щодо повернення боргу у розмірі 687 398 гривень 00 копійок, що на день підписання угод становить 86 000 доларів США 00 центів протягом 30 календарних днів з моменту отримання даного листа-вимоги. Також у даному листі було повідомлено про те, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги, ОСОБА_2 буде змушений діяти згідно зі ст.. 5 договору Іпотеки в рамках чинного законодавства України, і в тому числі від свого імені продати предмет іпотеки третім особам і спрямувати отримані кошти на задоволення своїх потреб (а.с. 17).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О. 19.06.2013 р. було посвідчено заяву ОСОБА_1 , якою він стверджував про те, що 19 червня 2013 року отримав вимогу щодо наявності боргу у розмірі 687 398,00 гривень, що за курсом НБУ на 19.06.2013 р. становить 86 000,00 доларів США 00 центів, від ОСОБА_2 , стосовно укладеного між ними Договору позики від 29 листопада 2010 року. Зі змістом вимоги ознайомлений, її зміст йому зрозумілий, суму боргу, зазначену у вимозі, визнає повністю. Заяву було зареєстровано в реєстрі за № 1585 (а.с. 16).

На підставі ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» та керуючись п. 5.2 Договору іпотеки, 02 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:027:0001. Продаж земельної ділянки вчинено за ціну 188 784 (сто вісімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О. та зареєстровано в реєстрі за № 2411 (а.с. 12-13).

Також 02 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж домоволодіння вчинено за ціну 559 233 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч двісті тридцять три) гривні 00 копійок. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О. та зареєстровано в реєстрі за № 2408 (а.с. 14-15).

На виконання вимог ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» ОСОБА_2 направив на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення, в якому було зазначену інформацію про розмір коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, а також те, що зазначені кошти були спрямовані на задоволення вимог за Договором позики (а.с. 18).

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог та позов задовольнив, стягнувши з відповідача суму заборгованості за договором позик в загальному розмірі 2921321,75 грн, з яких: 4011,17 грн. - основного зобов`язання з врахуванням індексу інфляції та врахування продажу боргу; 2888847,17 грн.- пеня, нарахована за період з 30 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року; 28463,40 грн. - 3% річних за протиправне користування грошовими коштами в період з 29 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам законучастково.

Сторонами визнаються обставини укладення договорів позики та іпотеки і ці обставини відповідно до ст.. 82 ч. 1 ЦПК України звільнені від доказування.

Таким чином, укладена між сторонами 04 березня 2013 року Додатковаугода№ 17 до Договору позики від 29.11.2010 р. (а.с. 7), відповідно до якоїсторони домовились про те, що заборгованість по договору Позики від 29.11.2010 р. на сьогоднішній день складає 663 419 гривень 00 копійок, що за курсом НБУ на день підписання цієї Додаткової угоди становить 83 000 доларів США 00 центів і зазначену суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцю готівкою в строк до 29 березня 2013 року, відповідно до ст.. 264 ЦК України перервала перебіг позовної давності в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині щодо пропуску строку звернення до суду пропущено, не заслуховують на увагу.

Крім того не заслуховують на увагу і доводи апеляційної скарги про недійсність договорів купівлі-продажу заставленого майна, оскільки вони не оспорені, щодо них діє презумція правомірності правочинів (ст.. 204 ЦК України), а від так вони не є предметом судового розгляду, в зв`язку з чим розмір сум від відчуженого заставного майна судом не перевіряється.

Відповідно до ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 534 ЦК України передбачено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

На виконання вимог ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» ОСОБА_2 направляв на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення, в якому було зазначену інформацію про розмір коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, а також те, на що зазначені кошти були спрямовані на задоволення вимог за Договором позики (а.с. 18).

У справі, яка переглядається відповідачем не надано ні належних, ні допустимих доказів погашення заборгованості, не спростований наданий позивачем розрахунок заборгованості як і відсутність у позивача права, передбаченого ст. 534 ЦК України, отже і в цій частині апеляційна скарга щодо заявлених розрахунків необґрунтована.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки у порушення умов договору позики, а також статтей 509, 526, 1054 ЦК України відповідач неналежно виконав своє грошове зобов`язання у встановлений строк, суд дійшов правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що цивільні відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Частина третя статті 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно матеріалів справи для забезпечення кредитних зобов`язань позивачем реалізовано будинок і земельну ділянку відповідача. При цьому розмір пені у сумі 2 888 847,17 гривень, нарахованої за період з 30 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року значно перевищує суму основного зобов`язання з врахуванням індексу інфляції та врахуванням продажу боргу в 4 011,17 грн.

Таким чином відповідно до ст. 551 ч. 3 ЦК України дана сума підлягає зменшенню до 5000 грн, а рішення суду в цій частині зміні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Влащенко Олег Анатолійович задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 07 серпня 2018 року в частині стягнення пені змінити, виклавши резолютивну частині в наступній редакції.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики від 29 листопада 2010 року у розмірі 4 011,17 гривень - основного зобов`язання з врахуванням індексу інфляції та врахуванням продажу боргу; 5000 гривень - пенінарахованоїза період з 30 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року; 28 463,40 грн. - 3% річних за період з 29 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді А.С. Сержанюк

С.В. Лівінський