ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

16 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 646/2123/19

провадження № 22-ц/818/3530/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Прокопчук І.В.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від неї,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2020 року, ухвалене суддею Шелест І.М. в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова із вказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що до 2016 року позивач проживав разом з відповідачем ОСОБА_2 та за час спільного проживання у них народилось двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, діти залишилися проживати разом із матір`ю. Фактично з моменту розлучення у позивача з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей, та їх відвідуванні, почалися штучні перешкоди у нормальному спілкуванні позивача зі своїми доньками. За час спільного проживання дітей зі своїм батьком у них була сильна прихильність до нього, тому він дуже сумує за своїми дітьми. Позивач був вимушений звернутися з заявою до комісії з питань захисту прав дитини Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. 20 лютого 2019 року виконком Харківської міської ради ураховуючи рекомендації комісії та висновки Департаменту, було прийняте рішення №96 у відповідності до якого позивачу ОСОБА_1 було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з дочками та у їх вихованні згідно наступного порядку: перша, третя та друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 14.00 год. в присутності матері дітей ОСОБА_2 . Згідно п. 4 даного рішення третьої особи, попереджена матір дітей ОСОБА_2 , що перешкоджаючи зустрічам батька з дітьми вона порушує права дітей та батька. Але, фактично, з моменту прийняття даного рішення, відповідач ОСОБА_2 ігнорувала таке рішення третьої особи, продовжувала чинити перешкоди спілкуванню ОСОБА_1 з доньками та взяття участі у їх вихованні. 23 березня 2019 року позивач звернувся до відповідачки ОСОБА_2 з проханням побачити дітей, але вона проігнорувала його прохання та пішла додому, на що позивач був вимушений викликати представників поліції. По приїзду, працівниками поліції була складена заява про порушення виконання рішення Департаменту служб у справах дітей Острась О.М. На думку позивача, відповідач ОСОБА_2 своїми діями негативно впливає на стосунки батька та доньок, такі ситуації вкрай важко впливають на розвиток дітей, їх характер та поведінку.

У зв`язку з цим, позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, визначивши такі способи участі у спілкуванні з дітьми систематичні побачення дітей з ним в такі дні щотижня: кожної неділі з 10.00 до 19.00 год., половину зимових, весняних та осінніх канікулах за домовленістю з матір`ю, та стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким чином: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 17.00 години. У випадку хвороби дітей, дата та час спілкування переноситься на іншу дату за домовленістю батьків.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що відповідач жодним чином не порушує рішення виконкому Харківської міської ради №96 Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні дітей, яким встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказує, що позивачем не було надано достатньо належних та допустимих доказів, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні із доньками. Також вказує, що позивач не виконує рішення виконкому Харківської міської ради №96, оскільки відвідує дітей раз на місяць та не завжди у призначений час, про свій візит позивач не попереджає, а тому якщо дітей немає вдома, або вони хворіють та фізично не можуть піти з батьком на прогулянку викликає поліцію та скаржиться на перешкоди з боку відповідача у спілкуванні із дітьми. Також вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що підстав для обумовлення побачення батька з дітьми тільки в присутності іншої особи (матері) не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що саме визначений судом спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом встановлення позивачу побачень з дочками та проведення спільного часу більш тривалий час, ніж визначено Департаментом служби у справах дітей, буде позитивно впливати на психологічний стан і розвиток дітей та відповідати їх інтересам. Підстав для обумовлення побачення батька з дітьми тільки в присутності іншої особи (матері) не встановлено, відповідачем ОСОБА_2 не доведено причини за якими не можливе побачення батька з дочками без її присутності і чому це може негативно вплинути на дітей.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що за час спільного проживання позивача разом з відповідачем без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , у них народилось двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а. с. 10-11).

Після припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, діти залишилися проживати разом із матір`ю.

20 лютого 2019 року виконком Харківської міської ради виніс рішення №96 Про встановлення фізичним особам порядку участі у вихованні дітей, яким встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 таким чином: перша, третя та друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 14.00 год. в присутності матері дітей ОСОБА_2 (а. с. 14).

Як вбачається з довідки від 05.04.2019 року, затвердженої інспектором ювенальної превенції Основянського відділу ГУНП України в Харківській області, ОСОБА_1 звертався до відділу поліції з приводу невиконання ОСОБА_2 рішення Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 лютого 2019 року та перешкоджанні їй у спілкуванні з доньками, проте було прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення, оскільки відносини між зазначеними вище особами містять цивільно-правовий характер (а. с. 28).

15.08.2019 Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, як представником органу опіки та піклування складено висновок, в мотивувальній частині якого зазначено, що відповідно до пояснень ОСОБА_1 мати не виконує попереднє рішення, додатково було розглянуто питання на засіданні Комісії щодо порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дочок і запропоновано такий же самий порядок участі батька у вихованні дітей, як і у раніше прийнятому рішенні виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.02.2019 № 96 (а.с. 44-45).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Встановлюючи порядок побачень батька з малолітніми доньками, врахувавши інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми доньками взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів дійшов правильного висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з доньками, оскільки право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей з батьком відповідає їх інтересам.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач ніколи не чинила позивачу перешкод у спілкуванні з доньками, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

В судовому засідання ОСОБА_2 заперечувала проти спілкування та побачень батька із малолітніми доньками без її присутності. Вказувала, що враховуючи вік дітей 7 та 5 років, а також, що від народження вони жили з матір`ю, з батьком не проживають останні три роки, доньки не можуть тривалий час залишатися без матері. Посилалася на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 червня 2020 року у справі №754/9026/16-ц.

Колегія судді не приймає вказані доводи оскільки, як вбачається із змісту постанови Верховного Суду обставини справ не є тотожними.

На момент перегляду справи у суді апеляційної інстанції старша донька ОСОБА_7 досягла 8 річного віку, а молодшій ОСОБА_8 виповниться 7 років через кілька місяців.

Не надано суду також належних та допустимих доказів того, що доньки не готові без присутності матері спілкуватися з батьком , тому дані твердження ОСОБА_2 носять характер припущення.

Посилання апелянта на те, що позивач має заборгованість по аліментам, агресивно ставився до неї, в процесі спільного життя влаштовував побої, наносив тілесні ушкодження не спростовують висновків суду, яким встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки.

З урахуванням конфліктних відносин між сторонами суд першої інстанції вірно визначив спілкування позивача з дітьми без присутності матері, оскільки суперечки батьків не сприятимуть встановленню нормальних стосунків батька із доньками.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 є суб`єктивним тлумаченням обставин справи та зводяться до переоцінки доказів,яким суд дав належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна