Провадження № 22-ц/801/226/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 рокуСправа № 127/15924/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Куленко О.В., розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року, ухвалене суддею Проць В.А. в м. Козятин, повне рішення складено 07 листопада 2019 року, в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

У червні 2019 року ТОВ «Веллфін» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики в розмірі 73 863,50 грн, а також судові витрати в розмірі 1 921 грн.

Позов мотивований тим, що 28.04.2016 між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 34394 в електронній формі, за умовами якого позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1 800 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

До вказаного договору позики укладено три додаткові угоди, якими змінювався (пролонгувався) строк повернення позики. Згідно п. 3 додаткової угоди № 3 від 27.05.2016 п. 1.3. договору був викладений у новій редакції, згідно якого позику надано строком на 61 день.

Позивачем відповідно до договору позики на картковий рахунок ОСОБА_1 перерахована сума позики в розмірі 1 800 гривень.

Позивач належним чином виконав умови договору позики, в той час як відповідачка отримані грошові кошти в передбачені строки не повернула, внаслідок чого в останньої утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів, яка станом на 20.05.2019 становить 73 863,50 грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «Веллфін» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Скарга мотивована тим, що позивачем перераховано в повному обсязі суму позики на картковий рахунок відповідача, яким не надано доказів неотримання грошових коштів; в повідомленні про перерахунок коштів допущено помилку в даті та часі проведення операції, факт перерахування коштів відповідачем не заперечувався; судом не витребувано детального розрахунку заборгованості; судом не досліджено порядок укладення договору позики, який здійснюється з використанням одноразового ідентифікатора; судом не взято до уваги «Правила надання грошових коштів у вигляді позики в ТОВ «Веллфін».

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

У ч. 2 ст. 372 ЦПК України зазначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 приєдналась до Правил надання грошових коштів у вигляді позики, що розміщені на сайті ТОВ «Веллфін» та у порядку, визначеному пунктами 4.1, 4.2 Правил та оформила заявку для отримання позики шляхом заповнення усіх полів заявки, які є обов`язковими для заповнення (а.с.26-32).

На підтвердження укладення між сторонами договору позики в електронній формі позивачем надано договір №34394 від 28 квітня 2016 року, з додатковими угодами №1 від 28.04.2016, №2 та №3 27.05.2016 (а.с.33-55).

У Графіку розрахунків до договору позики № 34394 від 28 квітня 2016 року зазначено, що сума по договору становить 1 800 грн, датою погашення є 28 травня 2016 року, сума до сплати процентів становить 972 грн, а разом до сплати 2 772 грн (а.с.40).

Додатковою угодою №3 до договору № 34394 від 27 травня 2016 року сторони внесли зміни у п.п. 1.1.-1.3. договору, змінивши строк дії договору - 61 день.

У матеріалах справи наявна заповнена ОСОБА_1 заявка із зазначенням суми позики, яку вона бажає отримати - 1 800 грн, та іншою інформацією (в тому числі персональні дані позичальника, його паспортні дані, номер банківської картки, електронна пошта, номер телефону, поштова адреса).

27 квітня 2016 року за допомогою системи прийому платежів «Platon» ОСОБА_1 перераховано суму позики в розмірі 1 800 грн, що підтверджується повідомленням від 13 травня 2019 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно Договору доручення № ФБ211/11 від 18 листопада 2015 року (а.с.57,58).

Відповідно до довідки ТОВ «Веллфін» від 20 травня 2019 року щодо заборгованості за договором № 34394 від 28 квітня 2016 року позика надана до 27 червня 2016 року, загальна сума заборгованості за вказаним договором та всіма нарахованими відсотками становить 73 863,50 грн: заборгованість за основною сумою позики - 1 800 грн, заборгованість за відсотками згідно договору - 34 797,50 грн; заборгованість за простроченими відсотками згідно договору - 37 266 грн (а.с.56).

Правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ТОВ «Веллфін» регулюються ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін» від 27.10.2015.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

У ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (далі - Закон № 675-VIII), електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Встановлено, що ОСОБА_1 відповідним чином зареєструвалася на інтернет-сторінці позивача, де заповнила заявку на отримання грошових коштів, тобто прийняла пропозицію, та електронний договір був укладений.

Заявка ОСОБА_1 сформована і подана 27.04.2016 біля 23 години.

ОСОБА_1 отримала на банківську картку 1 800 грн, що підтверджується повідомленням (а.с.57).

У даному повідомленні вказана дата операції - 27.04.2016, сума операції - 1 800 грн, номер картки, на який було перераховано кошти, який співпадає з номером картки, яку вказала ОСОБА_1 у заявці, та опис платежу - номер договору позики.

У матеріалах справи містяться копія договору позики № 34394 від 28.04.2016, номер якого співпадає з номером, вказаним в повідомленні «опис платежу».

Всі встановлені судом обставини свідчать про наміри відповідача та дії позивача, і підсумовуючи, слід зробити висновок про факт укладання між ОСОБА_1 та ТОВ «Веллфін» електронного договору, на підставі якого ОСОБА_1 отримала кошти.

ОСОБА_1 вчинила всі дії для отримання кредитних коштів, а ТОВ «Веллфін» в свою чергу надало такі кошти, а відтак на підставі ст. 1049 ЦК України ОСОБА_1 зобов`язана повернути отримані кошти.

Разом з цим, ТОВ «Веллфін» просить стягнути проценти за користування кредитними коштами, розмір яких та порядок їх нарахування вказані у договорі та додаткових угодах. На думку колегії суддів, вимоги про стягнення процентів не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що заявка на отримання коштів та дата (час) проведення операції (зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 ) відбувалося 27.04.2016 о 23 год 08 хв.

Договори (в тому числі додаткові), копії яких є в матеріалах справи, датовані 28.04.2016, що стверджує про факт створення основного договору лише на наступний день після отримання коштів ОСОБА_1 .

Апелянт, який в судове засідання в апеляційний суд не з`явився, вказує про помилку, яка допущена через великий об`єм претензійної роботи, але разом з тим не намагався надати докази наявності такої помилки, зокрема, не заявляв відповідних клопотань та не подав нові докази, мотивуючи неможливість їх надання в суді першої інстанції через розгляд справи в спрощеному порядку без виклику сторін.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Підтвердження вчинення електронного правочину повинно містити такі відомості: умови і порядок обміну (повернення) товару або відмови від виконання роботи чи надання послуги; найменування продавця (виконавця, постачальника), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії щодо товару, роботи, послуги; гарантійні зобов`язання та інформація про інші послуги, пов`язані з утриманням чи ремонтом товару або з виконанням роботи чи наданням послуги; порядок розірвання договору, якщо строк його дії не визначено.

Дія цього положення не поширюється на електронні правочини, пов`язані з одноразовим наданням інформаційних електронних послуг або послуг проміжного характеру в інформаційній сфері, оплата яких здійснюється дистанційно. Постачальник таких послуг має надати змогу споживачеві ознайомитися з найменуванням постачальника, його місцезнаходженням та порядком прийняття претензії щодо послуги.

Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами.

З системного аналізу вказаних норм слід зробити висновок, що електронний договір, крім пропозиції та прийняття пропозиції, повинен бути направлений стороні, яка прийняла пропозицію, для ознайомлення і підписання умов договору.

У даному випадку позивач надав копії договорів (основного та додаткових) без доказів направлення цих договорів відповідачу та ознайомлення останнього з умовами договору, що відповідно до ст.ст. 629, 638 ЦК України є необхідним при укладенні договорів. Зокрема, відсутні докази направлення електронних договорів (зміст яких повинен співпадати з змістом договорів, наданих суду) на електронну адресу відповідача, яка вказана ним у своїй заявці на отримання коштів.

За таких умов не можна стверджувати про погодження між сторонами умов договору, зокрема, процентної ставки та періоду кредитування.

За відсутності таких доказів позивач має можливість надати суду текст договору з будь-яким змістом договору, який буде вигідний останньому.

За таких обставин, позивач не довів розміру процентної ставки та періоду її нарахування і взагалі строк кредитування, що унеможливлює стягнення з відповідача заборгованість по відсоткам.

Колегія суддів звертає увагу, що кошти отриманні відповідачем 27.04.2016, а договір укладений 28.04.2016, а тому в момент отримання коштів відповідачка не могла знати про проценту ставку та період кредитування.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача кошти, які були ним отримані на підставі її заявки, як тіло кредиту.

Тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

На підставі ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 46,80 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 70,22 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» () заборгованість за договором позики №34394 від 28.04.2016 в розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень - основна сума позики.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» () судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 46 (сорок шість) гривень 80 копійок та за подання апеляційної скарги в розмірі 70 (сімдесят гривень) 22 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 березня 2020 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко