Справа № 463/7028/19
Провадження № 2/463/326/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремети Г.І.

за участю секретаря судових засідань Козак О.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача на користь матеріальну шкоду у розмірі 12 000 дол. США, що еквівалентно становить 302 232 грн., а також моральну шкоду у розмірі 11 000 грн.

Позов мотивує тим, що 28 квітня 2013 року придбав у відповідача ОСОБА_3 автомобіль Хюндай Елантра 2008 року за кошти, які складались з його власних заощаджень та коштів, які він у квітні 2013 року позичив у знайомого у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) дол. США. Згідно попередньої домовленості із відповідачкою за автомобіль позивач мав розрахуватися двома платежами, частину вартості у сумі 9 125 дол. США ним було сплачено відразу під час передачі автомобіля, документів та ключів, а саме 28 квітня 2013 року біля ЛШМД по вул.Миколайчука у м.Львові, решту вартості автомобіля позивач мав оплатити гр. ОСОБА_3 у термін до 01.11.2013р.

31.10.2013р. позивач на виконання попередніх домовленостей із відповідачем ОСОБА_3 передав останній залишок коштів за автомобіль в розмірі 23 000 грн. На підтвердження відсутності будь-яких претензій щодо неоплати вартості автомобіля відповідач написала позивачу відповідну розписку.

Після купівлі автомобіля позивач такий на себе не переоформив, оскільки не мав коштів. Автомобілем постійно користувався, відповідач щодо цього також не заперечувала.

Вирішивши в 2015 році переоформити на себе придбаний у відповідача та зареєстрований за останньою автомобіль, позивач здійснити такого не зміг у зв`язку з накладенням на автомобіль численних арештів у зв`язку із боргами гр. ОСОБА_3 , про які вона жодного разу не говорила ні під час продажу авто, ні пізніше.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 30.04.2015 року за позивачем визнано право власності на автомобіль.

15 травні 2015 року відповідач ОСОБА_3 без відома позивача здійснила продаж автомобіля, який хоча і був зареєстрований за нею, однак фактично не належав, отримавши за його продаж кошти, після чого особисто в реєстраційному центрі переоформила автомобіль на іншу особу, не повернувши позивачу жодних коштів. У зв`язку з чим по даному факту 22.01.2019р. Залізничним ВП ГУНП у Львівській області внесено відомості в ЄРДР по факту заволодіння транспортним засобом марки Хюндай Елантра 2008 року гр. ОСОБА_3 .

А тому позивач вважає, що відповідач продавши спірний автомобіль без його відома незаконно позбавила його прав на цей автомобіль. Тому сплачені за цей автомобіль кошти в розмірі 12 000 дол. США підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Крім того, позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягала в тому, що він повинен був вживати заходи щодо відновлення своїх порушених прав. В результаті злочинних дій позивач не міг безперешкодно користуватися придбаним транспортним засобом, адже як інвалід з ураженням двох ніг змушений витрачати кошти на доїзди до судів та лікарні. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінює у розмірі 11000 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в позові, та просив такі задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у письмових поясненнях щодо суті спору (а.с.71-73). Просив в задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Пояснив суду, що стороною відповідача не оспорюється факт наявності рішення Франківського районного суду м. Львова від 30.04.2015 року у справі 465/1136/15-ц, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на автомобіль марки Хюндай, модель Елантра, 2008 року випуску, фіолетового кольору, реєстраційний № НОМЕР_1 . Однак, поряд з цим відповідач вважає, що у матеріалах даної справи відсутні будь-які докази на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 матеріальних збитків саме у розмірі 12000,00 США, оскільки ОСОБА_1 не доведено факту сплати ним на користь ОСОБА_4 12000,00 дол. США, за автомобіль марки Хюндай, модель Елантра, 2008 року випуску, фіолетового кольору, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_1 . Розпискою, на яку покликається позивач, підтрджується лише те, що відповідач отримала від ОСОБА_5 кошти у розмірі 23 000 грн. за автомобіль марки Хюндай.

Твердження ОСОБА_1 про те, що 15 травня 2015 року ОСОБА_3 без його відома здійснила продаж автомобіля марки «Хюндай Елантра», реєстраційний номер НОМЕР_1 та не повернула йому жодних коштів є неправдивими та не відповідають обставинам, встановленим судовим рішенням. Зокрема, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 квітня 2017 року у справі 450/2908/15, яке залишене без змін Постановою Апеляційного суду Львівської області від 12.06.2018 року та Ухвалою Верховного суду від 06.08.2018року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 101 918 грн. 50 коп. грошової компенсації вартості проданого ОСОБА_1 автомобіля Хюндай, модель Елантра, 2008 року випуску. Згідно вказаних рішень саме позивач відчужив автомобіль на користь третьої особи. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які договори купівлі-продажу автомобіля, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 від 15 травня 2015 року. Відсутні також і будь-які докази отримання ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_7 за продаж автомобіля.

Щодо перереєстрації автомобіля з ОСОБА_3 на ОСОБА_7 повідомив наступне. У 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 з проханням здійснити перереєстрац належного йому автомобіля марки «Хюндай Елантра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ОСОБА_7 , оскільки він, ОСОБА_1 продав вказаний автомобіль ОСОБА_7 . Зважаючи на таке прохання у 2015 р. ОСОБА_3 здійснила перереєстрацію (а не продаж) автомобіля марки «Хюндай Елантра», реєстраційний номер НОМЕР_1 на ОСОБА_7 . Жодних коштів за таку перереєстрацію ОСОБА_3 не отримувала. Додав, що перереєстрація ОСОБА_3 автомобіля на ОСОБА_7 жодним чином не свідчить про продаж такого автомобіля ОСОБА_3 ОСОБА_7 , оскільки МВС України не реєструє право власності на транспортний засіб за власником, а здійснює реєстрацію та облік транспортних засобів.

Наданий ОСОБА_1 договір купівлі-проді транспортного засобу від 30 квітня 2013 р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , жодним чином не вплинув на його права обов`язки, оскільки за рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.04.2015 року у справі №465/1136/15-ц, саме за ним було визнано право власності на автомобіль марки «Хюндай Елантра», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску. У зв`язку з цим, посилання ОСОБА_1 на догов купівлі-продажу транспортного засобу від 30 квітня 2013 р., як на підставу для відшкодувані матеріальної та моральної шкоди вважає необгрунтованим.

Неправомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення матеріальної шкоди, тягне за собою і неправомірність вимоги про стягнення моральної шкоди.

Приведений до присяги та допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що 28 квітня 2013 року підвозив позивача ОСОБА_1 до ЛШМД по вул.Миколайчука, де останній передавав відповідачу кошти за автомобіль. Самих коштів не бачив, знає про такі зі слів позивача.

Ухвалою судді від 30.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі - відкрито.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідка, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Згідно положень ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що 28 квітня 2013 року позивач ОСОБА_1 придбав у відповідача ОСОБА_3 автомобіль Хюндай Елантра 2008 року. Вказану обставину жодна із сторін не оспорює.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, про що ним також зазначено і в тексті позовної заяви, згідно попередньої домовленості із відповідачкою за автомобіль позивач мав розрахуватися двома платежами, частину вартості у сумі 9 125 дол. США, як зазначає позивач, ним було сплачено відразу під час передачі автомобіля, документів та ключів, а саме 28 квітня 2013 року біля ЛШМД по вул.Миколайчука у м.Львові, решту вартості автомобіля позивач мав оплатити гр. ОСОБА_3 у термін до 01.11.2013р.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач обґрунтовує мотивованість та підставність подачі такого тим, що, оплативши 31.10.2013р. відповідачу ОСОБА_3 залишок коштів за автомобіль в розмірі 23 000 грн., на підтвердження відсутності будь-яких претензій щодо неоплати вартості автомобіля відповідач написала позивачу відповідну розписку, та незважаючи на наявність рішення Франківського районного суду м.Львова від 30.04.2015 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль, 15 травні 2015 року відповідач ОСОБА_3 без відома позивача здійснила продаж автомобіля, який хоч і був зареєстрований за нею, однак фактично не належав, жодних коштів позивачу не повернула. Тим самим спричинила позивачу як матеріальну, так і моральну шкоду.

Оцінюючи мотивованість та підставність заявленого позову на предмет його відповідності обставинам справи та зібраним по справі доказам суд виходить з наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 12 000 дол. США, суд вважає, що позивачем не представлено суду та не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 матеріальних збитків саме у розмірі 12000,00 США, оскільки ОСОБА_1 не доведено факту сплати ним на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 12000,00 дол. США, за автомобіль марки Хюндай, модель Елантра, 2008 року випуску, фіолетового кольору, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_1 .

Покликання позивача на розписку, написану 31.10.2013 року ОСОБА_3 , як на підтвердження факту сплати ним усією суми за автомобіль, суд вважає таким, що не відповідає суті та змісту написаної розписки (а.с.13). Оскільки розпискою, на яку покликається позивач, підтрджується лише те, що відповідач отримала від ОСОБА_1 кошти у розмірі 23 000,00 грн. за автомобіль марки Хюндай, а не повну суму коштів в розмірі 12000,00 США.

Згідно долучених до матеріалів справи стороною відповідача судових рішень встановлено (а.с.74-77). Зокрема, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 квітня 2017 року у справі 450/2908/15, яке залишене без змін Постановою Апеляційного суду Львівської області від 12.06.2018 року та Ухвалою Верховного суду від 06.08.2018року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 101 918 грн. 50 коп. грошової компенсації вартості проданого ОСОБА_1 автомобіля Хюндай, модель Елантра, 2008 року випуску. Згідно вказаних рішень встановлено, що саме позивач ОСОБА_1 відчужив спірний автомобіль на користь третьої особи ОСОБА_7 .

Зважаючи на це, твердження ОСОБА_1 про те, що 15 травня 2015 року ОСОБА_3 без його відома здійснила продаж автомобіля марки «Хюндай Елантра», реєстраційний номер НОМЕР_1 та не повернула йому жодних коштів є неправдивими та не відповідають обставинам, встановленим вищезазначеними судовим рішенням. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які договори купівлі-продажу автомобіля, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 від 15 травня 2015 року. Відсутні також і будь-які докази отримання ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_7 за продаж автомобіля.

Щодо покликань сторони позивача про перереєстрацію автомобіля з ОСОБА_3 на ОСОБА_7 , то суд в цій частині вважає такими, що відповідають обставинам справи пояснення відповідача. Згідно яких, у 2015 р. ОСОБА_3 здійснила перереєстрацію (а не продаж) автомобіля марки «Хюндай Елантра», реєстраційний номер НОМЕР_1 на ОСОБА_7 за попереднім проханням позивача ОСОБА_1 . Дійсно, у відповідності до положень чинного законодавства перереєстрація ОСОБА_3 автомобіля на ОСОБА_7 жодним чином не може бути розцінена і не свідчить про продаж такого автомобіля ОСОБА_3 ОСОБА_7 , оскільки МВС України не реєструє право власності на транспортний засіб за власником, а здійснює реєстрацію та облік транспортних засобів.

Зважаючи на вищенаведене суд вважає недоведеною вимогу про заподіяння матеріальної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходив з наступного.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

З урахуванням обставин справи суд вважає, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди саме з вини відповідча та не доведено в чому така шкода полягала та з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Крім того, неправомірність заявленої позивачем вимоги про стягнення матеріальної шкоди, тягне за собою і неправомірність вимоги про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, ст.ст. 15,16,1166,1167 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 09 березня 2020 року.

Суддя: Шеремета Г. І.