Справа № 226/1145/20
Провадження №2/226/469/2020
РІШЕННЯ

іменем України

заочне

25.09.2020 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Козлової Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Мирноградська міська рада Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування вимог вказала, що 14.08.1996 її мати ОСОБА_5 придбала у відповідача будинок із надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу був нотаріально посвідчений і зареєстрований у БТІ. Відповідач також передав матері державний акт про право його приватної власності на земельну ділянку за адресою будинку, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. З часу придбання будинку мати відкрито, добросовісно, постійно та безперервно користувалася та володіла ним, а також земельною ділянкою, але за своє життя з невідомих причин не звернулася до Ради народних депутатів з метою отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, і після смерті матері спадщину прийняла вона (позивач), її батько ОСОБА_3 та брат ОСОБА_4 відмовилися від прийняття спадщини на її користь. Нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину через суттєві переобладнання і зміни в будинку (самовільна побудова гаражу у 1996 році), які не були зареєстровані, та через ненадання правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Станом на цей час питання щодо зведення гаражу врегульоване, а земельна ділянка досі залишається за відповідачем. Зараз отримати на ім`я матері державний акт на право власності на землю вона не може через припинення цивільної правоздатності матері внаслідок смерті. Вважає, що оскільки мати з 14.08.1996 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 володіла земельною ділянкою, а вона успадкувала це право володіння, то має право приєднати до часу свого володіння строк володіння землею матір`ю, і загалом цей строк складає більше 10 років. Просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельну ділянку за кадастровим номером :01:008:0054, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0617га, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

ІІ. Заяви (клопотання) та позиції учасників справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Додала, що 25.09.2020 нею отримане свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Матір померла раптово, чому не отримала державний акт на землю невідомо, напевно, вважала, що встигне це зробити. Зараз в будинку мешкають вона та її батько, доглядають будинок та опікуються земельною ділянкою, з моменту купівлі будинку живуть там постійно. Просила задовольнити її вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, заходи з його повідомлення про суть позову, час та місце розгляду справи вжиті судом відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства. Будь-яких заяв, клопотань та/або відзиву відповідач суду не подав.

Представник третьої особи Мирноградської міської ради до суду також не прибув, від відповідача надійшов лист про розгляд справи без участі представника за наявними у справі доказами, в якому зазначено про відсутність заперечень проти позовних вимог.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також спрямували судові заяви про розгляд справи у їхню відсутність, в яких висловили згоду із позовними вимогами ОСОБА_1 .

Позивачем заявлене клопотання про витребування у Мирноградської державної нотаріальної контори інформації щодо спадкоємців ОСОБА_5 та про допит свідків.

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не подано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

03.06.2020 ухвалою суду відкрите загальне позовне провадження у справі, призначене підготовче засідання на 30.06.2020, витребувані відомості з Мирноградської державної нотаріальної контори про наявність посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5

30.06.2020 підготовче провадження у справі ухвалою суду закрите, розгляд справи призначено на 20.08.2020, в подальшому через неявку позивача, а потім за її клопотанням розгляд справи відкладався на 11.09.2020 та 25.09.2020.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивач ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною дочкою ОСОБА_3 і ОСОБА_6 (а.с.22).

14.08.1996 ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Новогродівської державної нотаріальної контори під реєстровим №1623, придбала у ОСОБА_2 жилий будинок АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці, яка належить продавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 08.08.1996 Димитровською міською радою, на якій розташовано один одноповерховий жилий будинок житловою площею 41,9 кв.м та надвірні будівлі: літня кухня, тамбур, сарай, сарай, душ, убиральня, сарай, сарай, загородження, водопровід, замощення (а.с.10-11).

04.02.1997 право приватної власності ОСОБА_6 на будинок зареєстроване у Димитровському БТІ (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с.19).

Згідно з актом №107-6 від 19.03.2020, складеним координаційним комітетом органів самоорганізації населення м. Мирнограда, ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , і фактично мешкала там з 07.02.1997 по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

На момент продажу будинку земельна ділянка, на якій він розташований, за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві приватної власності ОСОБА_2 згідно із Державним актом на право приватної власності на землю І-ДН№055106 від 08.08.1996 (а.с.17).

Рішенням Димитровської міської ради №VІІ/5-15 від 10.02.2016 змінено назву вулиці Володарського в м. Димитрові на вулицю ОСОБА_7 , а постановою Верховної Ради України №1353-VIII від 12.05.2016 місто Димитров перейменоване у місто Мирноград.

Станом на 21.12.2018 згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 власник земельної ділянки не змінився, їм продовжує бути зазначений ОСОБА_2 (а.с.22). Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , наразі має кадастровий номер :01:008:0054 (а.с.23-24).

Вартість земельної ділянки станом на 11.03.2020 становить 12331,00 грн (а.с.9).

За відомостями Мирноградської державної нотаріальної контори заповіти від іменті ОСОБА_6 не посвідчувалися. Спадкова справа після її смерті відкрита приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Богатовим С.Г. (а.с.58-60).

Постановою приватного нотаріуса Димитровського міського нотаріального округу Богатова С.Г. від 12.08.2016 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок і земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ОСОБА_6 . Причиною відмови стало те, що спадкоємцем не надано нотаріусові правовстановлюючого документу на житловий будинок, в якому здійснено суттєві переобладнання, і вказані зміни у будинку не зареєстровані, а також ненадання правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.13).

24.09.2020 приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Богатовим С.Г. видане Мірзаханян Н.Г. свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №749, спадкова справа №35/2012. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.91).

Право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок зареєстроване у встановленому законом порядку 24.09.2020 (а.с.93-94).

Допитані судом свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які мешкають по АДРЕСА_1 і є сусідами позивача, кожна окремо одна від одної підтвердили суду, що з часу придбання родиною ОСОБА_11 будинку у 1996 році вони безперервно мешкали в ньому. Мати позивача ОСОБА_12 мешкала в будинку і доглядала його разом із земельною ділянкою до своєї смерті, зараз будинок і ділянку доглядають позивач і її батько, мешкаючи там постійно. Колишнього господаря будинку ОСОБА_2 свідки не бачили з часу продажу ним будинку.

V. Оцінка суду.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 30 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час придбання ОСОБА_6 будинку 14.08.1996, передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною

ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01.01.2002, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Таким чином, ОСОБА_6 фактично набула право власності на земельну ділянку, на якій розташовано придбаний нею будинок і яка належить ОСОБА_2 , але таке право не було посвідчене Радою народних депутатів.

Після смерті ОСОБА_6 її майно у вигляді житлового будинку успадкувала ОСОБА_1 , і згідно з положеннями ч.5 ст.1268 ЦК України, які вказують, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, ОСОБА_1 володіє успадкованим будинком з дня смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В частині першій ст.344 ЦК України зазначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

В той самий час для земельних ділянок статтею 119 Земельного кодексу України встановлено спеціальний строк набувальної давності. Так, згідно з цією нормою закону громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

В даному випадку слід вважати, що власник земельної ділянки ОСОБА_2 відмовився від права власності на належну йому земельну ділянку, здійснивши продаж наявного на ній будинку та передавши Державний акт на право власності на земельну ділянку покупцеві будинку для подальшого звернення покупця до Ради народних депутатів з метою посвідчення права власності. Отже, ОСОБА_2 вжив всі передбачені на той час законодавством необхідні дії для відмови від права власності.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України та п.9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова №5), інститут набувальної давності базується на сукупності таких обставин: тривалого добросовісного відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчитися визначений законодавством строк перебування речі у володінні певної особи.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, а також йому не пред`являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна.

Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до п.13 вказаної вище Постанови №5 можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15 та 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Щодо визначення наявності необхідної тривалості володіння майном позивачем у даній справі суд зазначає таке. Пункт дев`ятий Постанови №5 роз`яснює, що набувальна давність Не переривається, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи, що ОСОБА_6 володіла земельною ділянкою з моменту придбання нею будинку 14.08.1996 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше 14 років, а з дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 і до цього часу, тобто більше 9 років, земельною ділянкою володіє позивач ОСОБА_1 як власник житлового будинку, ці строки володіння мають бути приєднані один до одного, і загальна тривалість володіння майном позивача на час розгляду цієї справи становить близько 24 років, що перевищує встановлений законом необхідний для набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю 15-річний термін.

Відкритість та безперервність володіння майном підтверджені матеріалами справи і показами опитаних судом свідків, які в своїй сукупності не викликають сумніву у суду за ознаками достовірності та достатності. Відомості про те, що на земельну ділянку претендують будь-які інші особи, у суду відсутні.

Отже, судом встановлено, що позивач відкрито та безперервно більше п`ятнадцяти років володіє та користується земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично перейшла до її матері разом із придбаним будинком, і на це майно не претендують будь-які інші особи, ОСОБА_1 має право на визнання за нею права власності на цю ділянку за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,258,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), треті особи ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП не має), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), Мирноградська міська рада Донецької області (85322, м. Мирноград, вул. Центральна, 9, код за ), про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на земельну ділянку за кадастровим номером :01:008:0054, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0617га, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про його перегляд відповідачем та подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду виготовлене 01.10.2020.

Суддя: В.С. Салькова