Справа № 219/7110/20
Провадження № 2/219/2576/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 жовтня 2020 року м. Бахмут Донецької області

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Брагіної М.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2020 адвокат Руднєва І.С., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК», в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 10 грудня 2019 року по день ухвалення рішення суду та моральну шкоду в розмірі 80 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період часу з 19.10.2016 по 10.12.2019 ОСОБА_1 працював в ПрАТ «ВІСТЕК» провідним інженером. 10.12.2019 позивач був звільнений з ПрАТ «ВІСТЕК» за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України наказом № 207 від 10.12.2019. В день звільнення позивачу видали трудову книжку, але не виплатили заборгованість по заробітній платі. Розмір грошових виплат, які позивач повинен був отримати при звільненні 10.12.2019 складає 29 506,45 грн. 27.05.2020 Артемівським міськрайонним судом по справі № 219/5055/20 було видано судовий наказ про стягнення з ПрАТ «ВІСТЕК» на користь позивача нарахованої але не виплаченої заробітної плати у вищевказаному розмірі. Однак, на момент подачі позову сума за судовий наказом йому не виплачена. У зв`язку з цим, просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 - 506,56 грн. Також зазначається про те, що неправомірними діями відповідача, що полягають у невиплаті заборгованості по заробітній платі, позивачу завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює у 80 000 грн., що виражається в душевних стражданнях і фізичному болі (нервова напруга, порушення сну, головний біль), які він відчуває до теперішнього часу. На підставі викладеного позивач вимушений звернутись з дійсним позовом до суду.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03.08.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено по вказаній справі судове засідання для розгляду справи по суті.

26.08.2020 до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій представник позивача вказує, що станом на 13.08.2020 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 виплачена у повному обсязі. У зв`язку з цим, просить стягнути ПрАТ «ВІСТЕК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дати звільнення - 10 грудня 2019 по 13 серпня 2020 (дата остаточного розрахунку відповідача з позивачем із заборгованості по заробітній платі) у розмірі 84 595,52 грн. та моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.

27.08.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно з яким представник відповідача, посилаючись постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, просила зменшити розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні до 20 000 грн, оскільки, на її думку, саме ця сума відповідає критеріям визначення розміру відповідальності перед працівником і не буде надмірним тягарем щодо виконання зобов`язань перед іншими працівниками. В частині вимог щодо стягнення моральної шкоди відповідач визнає частково в сумі 1 000 грн. (а.с.43-48).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача просила розглянути справу без їх участі, вимоги уточненої заяви підтримує та просить їх задовольнити, про що в матеріалах справи міститься заява.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання також не з`явилася, 01.10.2020 надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності. Вказала, що підтримує доводи, викладені у відзиві на позов.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 з 19 жовтня 2016 року по 10 грудня 2019 року працював у ПрАТ «ВІСТЕК», та на час звільнення обіймав посаду провідного інженера по метрології в службі стандартизації та контролю якості (а.с.12-16).

Трудові відносини між сторонами було припинено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП згідно наказу № 207 к/тр від 10.12.2019, що вбачається з наявного у трудовій книжці серії НОМЕР_1 запису (а.с.16).

Згідно довідки № 394/23 від 22.04.2020 року, виданої генеральним директором ПрАТ «ВІСТЕК» Новіковим О.М. та головним бухгалтером ПрАТ «ВІСТЕК» ОСОБА_4 , розмір грошових виплат, які ОСОБА_1 повинен був отримати при звільненні 10 грудня 2019, складає 29 506,45 грн, з яких: 5 652,33 грн - заробітна плата за липень 2019, 5 081,45 грн - заробітна плата за серпень 2019, 2 274,66 грн - заробітна плата за вересень 2019, 6 224,62 грн - заробітна плата за жовтень 2019, 6 188,88 грн - заробітна плата за листопад 2019, 4 084,51 грн - заробітна плата за грудень 2019 (а.с.17).

Відповідно до листа Бахмутського міського центру зайнятості від 23.07.2020 № 2339-2020 (а.с.9) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Бахмутському МЦЗ як безробітний з 06.04.2020. За період з 06.04.2020 по 05.07.2020 нарахована та виплачена йому допомога по безробіттю становить 13 423,88 грн.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 115 КЗпП України, статтею 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статт 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника в зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

02 червня 2020 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за заявою ОСОБА_1 був виданий судовий наказ по справі № 219/5055/20 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 29 506,45 грн.

Судом встановлено, що на дату подачі позову до суду, тобто станом на 29.07.2020, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 відповідачем виплачена не була.

Фактично повний розрахунок при звільненні з позивачем згідно положень ст. 47 та ст. 116 КЗпП України ПрАТ «ВІСТЕК» був проведений 28.04.2020 року - в сумі 5652,33 грн, 24.07.2020 у розмірі 5081,45 грн, та у повний розрахунок - 13.08.2020 - перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 сума невиплаченої заробітної плати за вересень - грудень 2019 в сумі 18 772,67 грн, що підтверджується довідкою № 868/23 від 19.08.2020 та копією реєстру перерахування на рахунки отримувачів заробітної плати при звільненні № 192 від 13.08.2020 (а.с.38, 54-55).

Згідно з довідкою ПрАТ «ВІСТЕК» № 900/23 від 27.08.2020 станом на 13 серпня 2020 року заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 не існує, сума боргу в повному обсязі перерахована на картковий рахунок (а.с.63).

Таким чином, при звільненні позивача, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до частини першої ст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважала, що, «зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У постанові від 08.04.2020 у справі № 607/15468/18 Верховний Суд відступив від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі

№ 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України» та вказав, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Суд, враховує правові висновки Верховного Суду і те, що позивачу при звільненні було невиплачено 29506,45 грн розрахункових, нарахованих при звільненні (сума нарахованих розрахункових при звільненні сторонами не оспорюється), а сума затримки за період з 10.12.2019 по 13.08.2020 становить 84595,52 грн, а також те, що з грудня 2019 року по квітень 2020 року позивач не звертався до підприємства з приводу виплати належних йому сум при звільненні, в кінці травня 2020 року звернувся до суду з приводу видачі судового наказу про стягнення невиплаченої заробітної плати, з 06 квітня 2020 перебуває на обліку у Бахмутському центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю, тому вважає за необхідне застосувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та співмірності при визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, аксіому цивільного судочинства, що справедливість має перевагу над строгим розумінням права, зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і стягнути з відповідача 20 000 грн.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 80000 грн. суд враховує таке.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (п. 64, заява N 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Згідно з положеннями статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд вважає, що невиплата всіх належних при звільненні позивачу виплат та проведення з ним часткового розрахунку через чотири місяці, а повного розрахунку через вісім місяців, вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Однак, суд також враховує пасивну впродовж чотирьох місяців поведінку позивача у питанні стягнення заборгованості із заробітної плати, ненадання будь-яких доказів в обґрунтування визначеної ним розміру шкоди у 80000 грн. Тому, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково в сумі 2 000 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Оскільки позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався, ухвалою суду від 03.08.2020 відстроченого його сплату, суд вважає необхідним на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути судовий збір з відповідача на користь держави (з урахуванням часткового задоволення позову).

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13,76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.12.2019 по 13.08.2020 в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп., утримавши з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі, та моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК» (84500, м. Бахмут, вул. Миру,6, ) на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Машинобудівний завод «ВІСТЕК», , адреса місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 6.

Суддя Л.В. Шевченко

01.10.2020