Ухвала

29 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 243/3879/19

провадження № 61-13398ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області, прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області, прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовував такими обставинами. У травні 2018 року він звернувся до начальника Третього слідчого відділу Слідчого управління прокуратури Донецької області Зелененка С. О. із заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та про притягнення до кримінальної відповідальності слідчого з особливо важливих справ відділу організації досудових розслідувань Слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України у Львівській області старшого лейтенанта податкової поліції ОСОБА_2. за умисне невиконання ухвали Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року № 757/43119/16-к. Начальник Третього слідчого відділу Слідчого управління прокуратури Донецької області Зелененко С. О. не пізніше 24 годин після подання заяви-повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс, розслідування обставин, викладених в заяві - повідомленні від 29 травня 2018 року не розпочав, витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування заявнику не надав, чим порушив присягу прокурора в частині прийнятого на себе зобов`язання неухильно додержуватись Конституції та законів України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку: захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави.

Заява-повідомлення від 29 травня 2018 року про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 відповідала вимогам частини п`ятої статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), проте прокурори Зелененко С. О. та Величко Т. П. не обґрунтували підстав невиконання припису частини четвертої статті 214 КПК України, чим порушили вимоги статті 19 Конституції України та з використанням свого службового становища умисно перешкодили законній діяльності адвоката, як представника під час надання правової допомоги.

Спричинена ОСОБА_1 бездіяльністю відповідача - Держави України моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він як фізична особа зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку із порушенням його прав людини та громадянина, гарантованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього сильні негативні почуття від посягання службових осіб органів державної влади на конституційний лад республіки Україна, а саме почуття обурення, невпевненості в майбутньому, відчаю, гніву, яка ним оцінюється у розмірі 150 228 грн.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області та прокуратури Львівської області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду, спричинену порушенням права ОСОБА_1 здійснювати безпосередньо управління державними справами, права поширювати та отримувати інформацію, права на розгляд органом державної влади його заяви-повідомлення від 29 травня 2018 року та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статей 3, 8, 9, 13, 19, 34, 38, 40 Конституції країни та частини першої статті 214 КПК України, порушенням права на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до статей: 1, 10, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 8, 10, 19, 21 Загальної декларації прав людини, статей 14,19,25 Міжнародного пакту про громадські та політичні права (прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року) у розмірі 150 228 грн; визначити порядок виконання ухваленого судового рішення та вжити заходів для забезпечення його виконання; постановити окрему ухвалу про виявлені при вирішенні спору порушення законодавства та недоліки в діяльності прокуратури Донецької області та прокуратури Львівської області.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сам факт невнесення посадовими особами прокуратури відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1176 Цивільного кодексу України необхідні: наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.

Постановою Донецького апеляційного суду від 11 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 150 228 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100=210 200 грн).

Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі немає посилання на зазначені випадки, як і посилання на докази на їх підтвердження.

Підстави для висновку про те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, відсутні.

Доводи касаційної скарги в основному зводяться до непогодження з встановленими обставинами справи та переоцінки доказів.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області, прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

Р. А. Лідовець

О. В. Ступак