Справа №949/322/20
У Х В А Л А

18 березня 2020 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Отупор К.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Дубровицька міська рада Рівненської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник просить встановити факт проживання його, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зоні гарантованого добровільного відселення, а саме в АДРЕСА_1 , станом на день аварії на Чорнобильській АЕС, а саме станом на 26 квітня 1986 року.

Свою заяву мотивує тим, що він, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає в м.Дубровиця Рівненської області з моменту народження протягом всього свого життя. Згідно експертного заключення Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії (засідання №12 від 24.12.2019р.) по встановленню причинного зв`язку захворювання та інвалідності у потерпілих від Чорнобильської катастрофи, він має захворювання, пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС. Згідно довідки до акту огляду медико- соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №514617 від 21.02.2020р. його визнано інвалідом 3-ої групи.

При переоформленні документів для отримання посвідчення по інвалідності особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, виникли певні труднощі із підтвердженням факту проживання на території м.Дубровиця., а саме, він не може підтвердити факт свого проживання станом на день аварії на ЧАЕС, що є однією з підстав видачі Чорнобильського посвідчення.

Заявлені вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту його проживання у зоні гарантованолго добровільного відселення, грунтуються на положеннях ст.ст.11, 14, .55 Закону України від 28 лютого 1993 року № 796-ХХ11 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"..

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 11 Закону України від 28 лютого 1993 року № 796-ХХ11 " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов"язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов"язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого (добровільного) відселення - не менше трьох років .

Відповідно до ч.3 , 4 ст.15 Закону України від 28 лютого 1993 року № 796-ХХ11 " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи(служби) по ліквідаціїї наслідків аварії на ЧАЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військомматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення- органами місцевого самоврядування.

Покликаючись на вказані норми права, зявник просив встановити факт, що має юридичне значення. Однак, як вбачається з норм , наведених вище, законом передбачено позасудовий порядок установлення факту, про який просить заявник.

Окрім того, із доданих до заяви матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 є особою , що має статус потерпілого від наслідків аваріїї на ЧАЕС ( копія посвідчення категорія 3 серія Б НОМЕР_1 від 28.10.1993 року).

Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 3 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Перелік підвідомчих суду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у п.1.ч.2 ст.293 ЦПК України. Встановлення факту проживання особи на територіїї, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, до цього переліку не віднесено.

Разом з тим, згідно з ч.3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також інші справи у випадках, встановлених законом.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо : згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов"язується з наступним вирішенням спору про право.

Роз"яснення Пленуму Верховного Суду України, зокрема п.2 Постанови від 31 березня 1995 року №5(зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 року"Про судову практику в справах про встановлення фактів , що мають юридичне значення", зазначає, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 10.04.2019 року у справі № 162/760/17, по аналогічній справі, де в пункті 31 вказано про неможливість розгляду судами заяв про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту його постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення , не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмова відповідного органу у видачі посвідчення нового зразка або ж у наданні права користування певними пільгами, передбаченими Законом, може бути оскаржена Гладким В.В. до суду в порядку, передбаченому КАС України, оскільки згідно п.4 ч.1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні: усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб"єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов"язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно із ч.1 п.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст.186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті првадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз"яснити заявнику, до юрисдикціїї якого суду віднесено розгляд справи.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено- закриває провадження в ній.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту його постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення для отримання пільг, що передбачені для осіб, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз"яснити заявнику, що в разі його незгоди з відмовою уповноваженого органу у видачі посвідчення нового зразка, він має право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 186, ст. ст.293, 294, 353 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Дубровицька міська рада Рівненської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику, що він має право звернутись до суду з відповідним позовом в порядку КАС України.

Заяву з доданими до неї документами повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду Отупор К.М.