Справа № 130/2595/19
Провадження № 22-ц/801/1744/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чоловського Олександра Миколайовича

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Верніка В.М., повний текст якого складено 31 липня 2020 року

в справі № 130/2595/19

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області та Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області (відповідачі),

із участю Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (третя особа)

про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . На момент смерті чоловіка вона проживала та була зареєстрована разом з ним, і прийняла спадщину після його смерті, оскільки вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном померлого шляхом розпорядження його майном як така, що є єдиною спадкоємицею.

За життя ОСОБА_2 працював у КСП "Мрія" в с. Могилівка Жмеринського району Вінницької області зварювальником з 1994 року по 1996 рік та мав право на земельну частку (пай) на території Гніванської міської ради Тиврівського району (колишня Демидівська сільська рада) Вінницької області, оскільки державний акт на право колективної власності був виданий 22.08.1995 за його життя. Спадкодавець ОСОБА_2 за життя заповіту не залишив та не відновив своїх порушених прав. Про те, що її чоловік мав право на земельну частку (пай) дізналася в середині 2018 року - на початку 2019 року від односельчан, померлі родичі яких за життя були включені до списку, успадкували земельні частки (паї) на території Гніванської міської ради (Демидівської сільської ради) Тиврівського району Вінницької області. При зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), розташовану на території Гніванської міської ради Тиврівського району (Демидівської сільської ради Жмеринського району) Вінницької області та належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Вважає, що її чоловік ОСОБА_2 помилково не був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). У резервному фонді Гніванської міської ради є в наявності земельна ділянка площею 12.2564 га, кадастровий номер: :05:001:0364, цільове призначення: землі запасу земельні ділянки кожної категорії земель, які ненадані у власність або користування громадянам чи юридичним особам.

Просила визнати за нею право на земельну частку (пай), що на території Старостинського округу сіл Демидівка та Могилівка Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області (колишня територія Демидівської сільської ради Жмеринського району) площею 2,82 умовних кадастрових гектара та вартістю 75 821 грн в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Чоловського О.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвали нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд не встановив всі обставини справи, які, зокрема, полягають в тому, що спадкодавець ОСОБА_2 помилково не був включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, а невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

У відзивах на апеляційну скаргу, які надійшли до суду 14.09.2020, відповідач Гніванська міська рада Тиврівського району та третя особа Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області просили залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Чоловський О.М. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Інші учасники справи повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, своїх представників з належно оформленими повноваженнями до суду не направили, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених частини 2 статті 16 ЦК України, є визнання права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 в с. Демидівка Жмеринського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

З довідки виконкому Гніванської міської ради Вінницької області від 22.01.2019 № 126 (а.с. 13) встановлено, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 ).

Довідкою виконкому Гніванської міської ради Вінницької області від 29.11.2019 № 1615 (а.с. 14) підтверджується, що дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на день смерті чоловіка проживала разом з ним, прийняла спадщину шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном померлого, а саме розпорядилася його домашніми та особистими речами у жовтні 1996 року.

Постановою державного нотаріуса Жмеринської районної державної нотаріальної контори Вінницької області Мельничук А.Л. від 23.05.2018 № 1106/02-31 позивачу ОСОБА_1 з підстав відсутності правовстановлюючих документів відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану на території Демидівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області та належну померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 15).

З повідомлення Відділу у Жмеринському районі Головного управління Держгеокадстру у Вінницькій області від 06.02.2018 № Д-43/0-0.22-64/136-18 з`ясовано, що відповідно до витягу з протоколу №1 від 06.02.1996 загальних зборів колгоспників КСП "Мрія" с. Могилівка громадянин ОСОБА_2 до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), не був включений.

Відповідно до копії архівної довідки Жмеринського районного трудового архіву Вінницької області від 03.08.2017 № 395 у документах по КСП "Мрія" с. Могилівка Жмеринського району в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за період з червня 1994 року до лютого 1996 року значиться ОСОБА_2 - зварювальник, із вказівкою відпрацьованих людино-днів та нарахованої заробітної плати помісячно (а.с. 17).

З копії архівної довідки Жмеринської райдержадміністрації від 11.09.2017 року № 01-15-294 встановлено, що рішенням загальних зборів колгоспників в 1958 році колгосп ім. Орджонікідзе с. Демидівка був об`єднаний з колгоспом ім. Молотова с. Могилівка. Після об`єднання залишилась назва: "Колгосп ім. Орджонікідзе с. Могилівка", який проіснував до 1992 року. На базі колгоспу рішенням загальних зборів колгоспників від 15.02.1993 протокол № 1 колгосп реорганізовано в КСП "Мрія» с. Могилівка. Відповідно до Указу Президента України від 03.12.1999 №1529/99 рішенням загальних зборів членів КСП від 12.02.2000 господарство реорганізовано в ПСП "Мрія" с .Могилівка. Відомостей про ліквідацію підприємства немає (а.с. 18).

Відповідно до копії розпорядження Жмеринської райдержадміністрації від 01.06.2005 № 216 затверджено протокол розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) на території Демидівської сільської ради та вирішено передати у власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і видати державні акти на право власності на земельні ділянки громадянам, згідно з додатком 1 з якого слідує, що ОСОБА_2 до нього внесений не був, як і не був включений до додатку 2 померлих громадян ПСП "Мрія" с. Демидівка, яким не видаються державні акти на право власності на землю (а.с. 19-23, 29-38).

Згідно копії державного акта на право колективної власності на землю (а.с. 23-24) Колективному сільськогосподарському підприємству "Мрія" с. Могилівка передано у колективну власність 2068,9 га землі в межах згідно з планом відповідно до рішення Демидівської сільської ради від 02.06.1995 року №4-22.

Відповідно до копії рішення Демидівської сільської ради Жмеринського району від 22.11.2016 (а.с. 26) територіальні громади сіл Могилівка та Демидівка Демидівської сільської ради Жмеринського району об`єдналися з територіальними громадами міста Гнівань та села Грижинці Гніванської міської Тиврівського району в Гніванську міську об`єднану територіальну громаду з центром у місті Гнівань.

З повідомлення виконкому Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області від 13.03.2019 №02-1/305 вбачається, що земля в резервному фонді, яка не надана в користування фізичним або юридичним особам відсутня (а.с. 40).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності оспорюваних спадкових прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду та які могли бути підставою визнання за нею права в порядку спадкування за законом першої черги на земельну частку (пай).

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції й відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ), передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до положень статей 22, 23 ЗК України в редакції від 22 червня 1993 року, та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просила визнати за нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування, оскільки на час отримання державного акта на право колективної власності на землю, її чоловік помилково не був включений у списки та не отримав сертифікат.

Колегія суддів зазначає, що позивач має довести, що її чоловік за життя фактично набув право, яке вона просить визнати за нею у порядку спадкування,

Першим із критеріїв одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі N 696/1268/16-ц (провадження N 61-7892св18), від 07 березня 2020 року у справі N 396/1683/18-ц (провадження N 61-9879св19).

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що померлий ОСОБА_2 був членом КСП "Мрія" с. Могилівка та залишався ним на час розпаювання земель, тобто до 28.05.1995.

Надана позивачем довідка про те, що в книгах обліку розрахунків по оплаті праці КСП «Мрія» за 1994-1996 роки значиться ОСОБА_2 - зварювальник, який за змістом цієї довідки працював з червня 1994 по лютий 1996 року підтверджує наявність трудових відносин ОСОБА_2 із зазначеним підприємством, проте не є достатньою для підтвердження факту членства в КСП, так як статтею 19 Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» організація та оплата праці працівників могла здійснюватися на різних підставах: трудові відносини членів підприємства (регулюються цим Законом і статутом підприємства), трудові відносини громадян - найманих працівників, які працюють за трудовим договором або контрактом (регулюється законодавство про працю України).

Зазначені обставини можуть підтверджуватися архівними копіями заяви особи про добровільний вступ до членів підприємства, рішень загальних зборів або зборів уповноважених, правління підприємства про прийняття в члени КСП (згідно з їх компетенцією, встановленою Статутом) тощо, а не показами свідка, як про те стверджує позивач.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Як встановлено матеріалами справи, Державний акт на право колективної власності на землю серії ВН КСП «Мрія» с. Могилівка було видано 11 серпня 1995 року на підставі рішення Демидівської сільської ради народних депутатів від 02 червня 1995 року N 4-22, а ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто ОСОБА_2 за життя не оскаржував та, відповідно, питання про виділення йому земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у його права на земельну частку (пай), за його життя не вирішувалося.

А тому доводи апеляційної скарги щодо помилкового невнесення спадкодавця ОСОБА_2 до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Тобто в даному випадку, вирішуючи заявлений позов, суд застосовує законодавство, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та виходить із наступних обставин.

Статтею 524 ЦК України (1963 року) передбачено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом здійснюється у разі відсутності заповіту.

Згідно частини 1 статті 529 ЦК України (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до змісту статті 548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно статті 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті - статті 1216, 1218 ЦК України. Аналогічні правові норми містив ЦК Української РСР.

Встановивши, що спадкодавцю ОСОБА_2 не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) у КСП «Мрія», а доказів належності йому на час смерті права на земельну частку (пай) у колективній власності на землю позивачем не надано, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування права власності на вказану земельну частку (пай).

Зазначене вище спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення її прав на спадкування після смерті чоловіка, оскільки вона має право на спадкування лише тих його прав та обов`язків, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно дослідивши обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чоловського Олександра Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин