Справа № 669/1205/19
Провадження № 2/669/71/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року смт.Білогір`я

суддя Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі :

головуючої - судді Бараболі Н.С.,

за участю секретаря Рудої Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в смт.Білогіря цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

19.11.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі по тексту позивач/АТ КБ «Приватбанк»/Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі відповідач) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 21.04.2015 року отримав кредит у розмірі 17559,08 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором, натомість відповідач не сплатив своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим порушив свої зобов`язання, наслідком стала заборгованість, яка станом на 17 вересня 2019 року становить 60121,94 грн. і складається із: заборгованості за кредитом 16550,31 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 10885,99 грн.; заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом 28838,49 грн., а також штраф 3847,15 грн. відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.

Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, порушує законні права та інтереси банку, тому останній просить стягнути з ОСОБА_1 зазначену вище заборгованість, та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Представник позивача Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви, позовні вимоги підтримав просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача. Не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Тому, відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи.

Враховуючи, що відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ознайомившись із письмовими заявою та клопотанням представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20 листопада 2012 року на підставі поданої ОСОБА_1 Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку позивач надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

21.04.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Згідно п.п. 1.1.1, 1.1.2 вказаної Генеральної угоди сторони домовилися за кредитним договором б/н від 22.07.2013 року (Договором 1) зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме відсотки на 0,0 грн., комісію на 0,0 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 1642,5грн. Заборгованість по договору із дати підписання Генеральної угоди складає 327,71 коп.

Згідно п.п. 1.2.1, 1.2.2 вказаної Генеральної угоди сторони домовилися за кредитним договором б/н від 23.07.2013 року (Договором 2) зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме відсотки на 0,0 грн., комісію на 0,0 грн., пеню на 2204,65 грн., штраф на 0,0грн. Заборгованість по договору із дати підписання Генеральної угоди складає 18581,37 коп.

У відповідності до п. 1.3 Генеральної угоди з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами позичальник зобов`язується в день підписання Генеральної угоди мати залишок на будь-якому відкритому в банку рахунку в розмірі 1350 грн.

Також відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 17559,08 грн. на строк 36 місяців з 21.04.2015 року по 30.04.2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в розмірі 17559,08 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

У п. 2.2 Генеральної угоди сторони визначили, що у відповідності до ст. 212, 611, 651 ЦК України у разі прострочення сплати заборгованості, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 3847,15 грн.

У вказаній угоді міститься підпис ОСОБА_1 та відповідального працівника банку.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається із тексту Генеральної угоди від 21.4.2015 року, яка підписана відповідачем, останній погодився з розміром наданого йому кредиту, порядком сплати процентів за використання кредитних коштів та розміром фіксованого штрафу у разі недотримання ним своїх зобов`язань.

Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с.а.с.8-9), станом на 17 вересня 2019 року у ОСОБА_1 перед банком наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16550,31 грн., за відсотками за користування кредитом у розмірі 10885,99 грн., за пенею та комісією в розмірі 28838,49 грн. та штрафом 3847,15 грн.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 погодився на умови, викладені у тексті Генеральної угоди від 08 серпня 2019 року, позовні вимоги банку в частині стягнення з нього заборгованості по тілу кредиту, відсотках та штрафу підлягають задоволенню.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 342/180/17, від 11.09.2019 року у справі №497/1623/17-ц, від 02.10.2019 року у справі №466/7035/14-ц.

Разом з тим, згідно з п. 2.8 вказаної Генеральної угоди відповідач зобов`язався при порушенні ним умов даної угоди сплатити банку пеню та комісію, розмір якої зазначений в Умовах та правилах надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Проте, як вбачається зі змісту Генеральної угоди від 21.04.2015 року розмір пені та комісії, та порядок її сплати сторонами угоди не визначено.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути пеню та комісію за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 21 квітня 2015 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/rules, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду від 21.04.2015 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131-цс/19.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який містяться в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.04.2015 року шляхом підписання Генеральної угоди (Постанова Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі №332/1810/16-ц, провадження №61-19765 св18).

Таким чином, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені та комісії слід відмовити.

При цьому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 16550,31 грн., заборгованості по відсотках в сумі 10885,99 грн. та штрафу в сумі 3847,15 грн. підлягають задоволенню, оскільки їх розмір був визначений сторонами у підписаній ними Генеральній угоді від 21 квітня 2015 року.

Отже, загальний розмір заборгованості, розмір якої підтверджено доказами і який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача становить 31283,45 грн. (16550,31 грн + 10885,99 + 3847,15 грн).

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню і судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 999,50 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 274-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Денисівка Білогірського району Хмельницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ вул. Грушевського, буд. 1Д) 31283,45 грн. заборгованості за Генеральною угодою від 21.04.2015 року, з яких: заборгованість по тілу кредиту в сумі 16550,31 грн., заборгованість по відсотках в сумі 10885,99 грн. та штраф в сумі 3847,15 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 999,50 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Бараболя