Справа № 630/638/19
Провадження № 2/630/62/20
17 березня 2020 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О.,
за участю секретаря Тимошенко К.О.,
Ухвалою суду від 15 січня 2020 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з доданими до неї матеріалами відповідач ОСОБА_2 отримав 23 січня 2020 року, що підтверджується зворотній поштовим повідомленням. Судом відповідачу був встановлений строк подання відзиву у 15 днів з дня одержання з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. Від так останнім днем подання відзиву 07 квітня 2020 року.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.
Відповідач ОСОБА_2 процесуальним правом, передбаченим ст.ст. 174, 178 ЦПК України не скористався, особисто від свого імені відзив у встановлений судом строк не подав.
Від імені відповідача його представник ОСОБА_3 подав відзив, який був зданий ним на пошту 08 лютого 2020 року. Але такий відзив поданий представником відповідача поза межами встановленого судом строку та без відповідної заяви про поновлення пропущеного процесуального строку. За таких обставин поданий представником відповідача відзив судом залишений без розгляду.
Разом з тим, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ванжа Н.В., реагуючи на отриману позивачем копію відзиву представника відповідача Кузьменка О.С., направила суду відповідь на відзив, яку було здано до поштової служби лише 13 березня 2020 року. Але виходячи з того, що копію відзиву позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав ще 10 лютого 2020 року, відповідь на відзив також суд залишає без розгляду, оскільки її подано позивачем з порушенням строку, встановленого судом та вказаного в ухвалі про відкриття провадження у справі.
За ініціативою суду розгляд справи було вирішено провести з викликом сторін з метою перевірки обґрунтованості представленого позивачем розрахунку заборгованості шляхом з`ясування сутності його складових та підґрунтя їх застосування, в зв`язку з чим ухвалою від 12 лютого 2020 року в судове засідання були викликані сторони та їх представники.
Представник позивача Чепіга Д.О. в судові засідання, призначені на 02 березня 2020 року і на 17 березня 2020 року, для дачі пояснень на обґрунтування позову не з`явився. Оскільки первісно позовна заява надійшла разом з заявою уповноваженого представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Савіхіної А.М. про проведення розгляду справи за її відсутності та відсутності відповідача у заочному порядку, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у ній матеріалами.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки в судове засідання та їх поважність вказані учасники не повідомили, тому суд виходить з того, що їх неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про відкладення розгляду справи відповідач та його представник до суду не подавали. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.
Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і відповідачем ОСОБА_2 22 квітня 2015 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту банківських карт (далі за текстом Генеральна угода).
В останньому абзаці Генеральної угоди, викладеному перед реквізитами сторін, які її підписали, позначено, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості разом з Умовами і правилами надання продукту банківських карт складають у сукупності кредитний договір, які сторони - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 підписали.
Крім цього, сторони узгодити в п. 2.8 Генеральної угоди, що у разі порушення позичальником зобов`язань по погашення кредиту, позичальник повинен сплати на користь Банку пеню за кожен день прострочення, розмір якої вказаний в Умовах і правилах надання продукту банківських карт.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Таким чином, Генеральна угода, укладена між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем ОСОБА_2 22 квітня 2015 року, є дійсною та підлягає виконанню його сторонами в повному обсязі.
Відповідно до ст.ст. 626, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, сплата неустойки (штрафу), яка є грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.
У відповідності до ст.ст. 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
З представленого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_2 користувався кредитними коштами від моменту укладення Генеральної угоди, але не сплачував на користь Банку щомісячні платежі по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитом. Оскільки відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування таких доводів позивача, тобто про повну або часткову сплату кредиту, суд вважає встановленою ту обставину, що ОСОБА_2 не виконував взяті на себе зобов`язання протягом усього строку користування кредитом.
Так, в постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду висловила своє судження про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України
Крім цього, ОСОБА_2 , отримавши строковий кредит, взяв на себе обов`язок погашати кредит шляхом сплати щомісячних платежів. В п. 2.2. Генеральної угоди її сторонами узгоджено, що у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості по зобов`язанням більш ніж на 31 день, позичальник повинен сплатити Банку штраф в розмірі 6057,79 грн.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання по погашенню заборгованості по кредиту, що призвело до виникнення безперервного прострочення, суд визнає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення штрафу.
Разом з цим, в п. 2.8. Генеральної угоди її сторонами також узгоджено обов`язок позичальника сплатити Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовами і правилами надання продукту банківських карт, за кожен день прострочення зобов`язання по погашенню кредиту.
Але в задоволенні вимоги позивача про стягнення заборгованості по пені та комісії суд відмовляє, оскільки належних у допустимих доказів узгодження сторонами розміру пені та комісії не надано. Як було зазначено вище, сторонами була кладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту банківських карт. Але до позовної заяви позивачем в якості доказу додано документ під назвою Умови та правила надання банківських послуг, що виключає можливість визначення його як складової частини кредитного договору. Жодного іншого документу, в якому сторони у належний спосіб узгодили розмір пені та комісії, яку позичальник зобов`язаний сплатити уразі порушення умов кредитного договору, позивачем не надано.
Разом з тим, суд зауважує, що одночасне застосування штрафу і пені, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.
Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 760,40 грн.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 88, 259, 526, 530, 610, 611, 612, 625-627, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 10-13, 81, 126, 141, 178, 263, 265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд
Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складено 20 березня 2020 року.

Суддя О. О. Малихін