Справа № 723/2062/18
Провадження № 2/723/409/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Петреску Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Поляка П.П.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Поляк Петро Петрович, до територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно за законом, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Волошина Тетяна Борисівна, до ОСОБА_5 , територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до територіальної громади Великокучурівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_7 .. На день смерті матері вона постійно проживала разом з останньою в одному господарстві, за адресою АДРЕСА_1 , де й була зареєстрована. Після смерті ОСОБА_7 залишилася земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0393, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, однак свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку було втрачено. В квітні 2018 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про вступ у спадщину, але в звязку з відсутністю оригіналів документів, які б підтверджували право власності померлої ОСОБА_7 на земельну ділянку, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено. Вказує, що територіальна громада Великокучурівської сільської ради є належним відповідачем у даній справі, так як інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0393, розташовану в с.Тисовець, Сторожинецького району, Чернівецької області, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Ухвалою від 16.07.2018 року витребувано у приватного нотаріуса копію спадкової справи №51/2018 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Ухвалою від 13.09.2018 р. залучено до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_2

26.10.2018 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із самостійними вимогами щодо предмета спору про визнання за ним права власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 26.10.2018 р. ОСОБА_4 залучено до участі в справі як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Позов ОСОБА_4 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до ОСОБА_8 , територіальної громади Великокучурівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, також задоволено клопотання ОСОБА_4 про розгляд справи спочатку з призначенням підготовчого судового засідання.

Третя особа ОСОБА_4 в своєму позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7 16.04.2015 р. між ними був укладений договір довічного утримання, за умовами якого відчужувач ОСОБА_7 передала у власність набувачеві ОСОБА_4 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці місцевої ради площею 0,0955 га, кадастровий номер :01:002:0393, а ОСОБА_4 зобовязаний був постійно навідувати ОСОБА_7 за місцем її постійного проживання, забезпечувати харчуванням, одягом, медикаментами та лікарськими засобами тощо. Зазначає, що він добросовісно виконував всі зобовязання за договором, та як син померлої. В останній рік життя матарі він став постійно проживати з нею без реєстрації. Вказує, що ОСОБА_8 ніколи не проживала з померлою в одному господарстві, а проживала і проживає з чоловіком та дітьми за іншою адресою. Вказує, що до ознайомлення з позовною заявою ОСОБА_8 йому не було відомо, що земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0393, на якій розташований житловий будинок, переданий йому за договором довічного утримання, належала померлій ОСОБА_7 , так як в договорі зазначено, що дана земельна ділянка належала місцевій раді. Вказує, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, посилаючись на ст.392 ЦК України. Просить визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0393, розташовану в с.Тисовець, Сторожинецького району, Чернівецької області, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

14.11.2018 р. представник ОСОБА_8 подав відзив на позов третьої особи, в якому заперечує посилання ОСОБА_4 про необізнаність перебування у власності ОСОБА_7 земельної ділянки до ознайомлення з позовом, так як після подання ОСОБА_8 нотаріусу заяви про вступ у спадщину, нотаріус направила ОСОБА_4 повідомлення. Також вказує, що посилання третьої особи на те, що ОСОБА_8 не проживала з померлою на момент смерті, спростовуються довідками Великокучурівської сільської ради. На підтвердження даного факту в підготовчому засіданні буде наданий акт, складений жителями с.Тисовець. Його також зможуть підтвердити свідки, клопотання про допит яких буде заявлено під час підготовчого засідання. Акт, складений у травні 2018 року, яким спростовується факт проживання ОСОБА_8 з матірю на момент смерті, не був вручений ні ОСОБА_8 , ні адвокатському обєднанню, що здійснює представництво її інтересів. Посилається на ст.1225 ЦК України та зазначає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування. Враховуючи те, що ОСОБА_4 з померлою ОСОБА_7 на день смерті не проживав, а відповідно таким, що прийняв спадщину не вважається, його позов задоволенню не підлягає. У відзиві також зазначили про орієнтовний розрахунок суми судових витрат в розмірі 20000 грн.

11.04.2019 р. представник третьої особи ОСОБА_4 подала відповідь на відзив, в якій обгрунтовує мотивувальну частину позовної заяви посиланням на ст.ст.377, 1225 ЦК України, ст.120 ЗК України, та просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на спадкове майно, а в задоволенні позову ОСОБА_8 відмовити.

Ухвалою суду від 15.04.2019 року було призначено судову земельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 13.01.2020 р. поновлено провадження та призначено судове засідання на 10.02.2020 року, яке було відкладено в звязку з неявкою учасників справи на 05.03.2020 р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Поляк П.П. позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини, викладені в позові. В задоволенні позову ОСОБА_4 просили відмовити, так як він не є спадкоємцем, оскільки не проживав разом з померлою ОСОБА_7 , заяву про прийняття спадщини не подавав, не підтвердив доказами своє посилання, що є спадкоємцем. Його позов не може бути задоволений на підставі ст.392 ЦК України, на яку посилається, заявляючи вимоги про визнання права власності на спадкове майно. Пояснили також, що ними оскаржувався в судовому порядку договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_4 та покійною ОСОБА_7 , який залишений без розгляду, так як неможливо провести почеркознавчу експертизу через відсутність достатньої для дослідження кількості підписів померлої. Незважаючи на висновок експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи, позовні вимоги ОСОБА_1 є незмінними, виходячи із обраного способу захисту. В подальшому мають намір віднайти необхідні обєкти для проведення експертного дослідження з метою оспорювання договору довічного утримання.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, пояснивши, що остання завжди доглядала за матірю, а ОСОБА_4 пояснив, що хоче оформити опіку на мамою для того, щоб його не забрали в армію, для цього взяв документи. З того часу приходив до матері лише по вечорах, приносив їсти, а весь час маму доглядала ОСОБА_9 . Заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_4 . Вона особисто на земельну ділянку, що є предметом спору, не претендує.

Третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_4 та його представник адвокат Волошина Т.Б. в судове засідання не зявилися, від представника до суду поступило клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги ОСОБА_4 підтримують в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом та за позовом третьої особи - Великокучурівська сільська рада в судовому засіданні участі в особі представника не приймали, подали лист про розгляд справи у відсутності їх представника.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, висновок експертизи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області померла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.10.2017 р.

24.04.2015 року було зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_7 на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0393, площею 0,0955 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою 120533728 від 13.04.2018 р.

Згідно довідки виконкому Великокучурівської сільської ради №405 від 23.04.2018 р. в житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , станом на день смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 склад зареєстрованих становив: голова двору ОСОБА_7 , дочка ОСОБА_8 , онук ОСОБА_10 , онука ОСОБА_11 . Про реєстрацію місця проживання ОСОБА_8 за вказаною адресою виконкомом Великокучурівської сільської ради видавалися довідки для предявлення в УПФ №8993 від 17.10.2017 р. (а.с.8), в УПСЗН №27 від 18.01.2018 р. (а.с.136), нотаріусу від 24.04.2018 р. №911 (а.с.61).

З копії спадкової справи №51/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 вбачається, що 25.04.2018 р. ОСОБА_8 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , зазначивши спадкоємцями останньої сина ОСОБА_4 , дочку ОСОБА_2 .

Той факт, що ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_7 , підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Після реєстрації шлюбу 18.11.1997 р. ОСОБА_1 обрала прізвище ОСОБА_12 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

Також з копії спадкової справи вбачається, що приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Коржан В.Д. 25.04.2018 р. повідомила ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 і що для отримання свідоцтва про право на спадщину необхідно подати заяву про прийняття спадщини. Повідомлення за вихідними номерами 241, 242 були направлені рекомендованими листами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за місцем їх проживання: в с.Тисовець.

16.04.2015 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Сирбу Л.Б. За умовами договору ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_4 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці місцевої ради площею 0,0955 га, кадастровий номер якої :01:002:0393, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати утриманням та доглядом довічно ОСОБА_13 на умовах, встановлених даним договором.

16.04.2015 р. за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на вищезазначений будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36363760 від 16.04.2015 р.

Згідно акту від 24.05.2018 р., складеного комісією в складі начальника відділу соціального захисту населення сільської ради Губка Д.В., голови адміністративної комісії Сушинського В.О., юрисконсульта Іонуц С.П. , затвердженого секретарем сільради Цуркан М.І., проведено опитування сусідів-свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які пояснили, що в даний час ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 не проживає. На день смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 була зареєстрована, однак фактично не проживала, та здійснювала догляд за матірю. Син ОСОБА_16 здійснював догляд та матеріально допомагав матері.

31.10.2018 р. ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_17 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 31.10.2018 р.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2018 р. №682/02-31 приватний нотаріус Сторожинецького нотаріального округу Коржан В.Д. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у звязку з неподаням правовстановлюючих документів про належність майна померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта №19034 від 27.12.2017 року за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи судовим експертом ОСОБА_18 , площа земельної ділянки, що необхідна для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, підвалу, літньої кухні, сараю, вбиральні, воріт, огорожі, криниці, відповідно до Ситуаційного плану земельної ділянки, що необхідна для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яким передбачена можливість проїзду про земельній ділянці до житлового будинку та господарських будівель, становить 0,0375 га. За ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій граничний розмір площі земельної ділянки необхідної для будівництва і обслуговування будинковолодіння (індивідуальної садибної забудови) має бути не менше 0,05000 га, в межах сформованої забудови може бути зменшена до 0,0400 га.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (частина перша статті 33 Конституції України).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців за рік.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вбором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до наведених правових норм судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем першої черги за законом, є такою, що прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_7 , так як постійно проживала з останньою на час відкриття спадщини, і не заявила про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України.

Третьою особою, що заявила самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 не надано доказів його постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини. Натомість, як вбачається з відмітки в паспорті ОСОБА_4 , копія якого долучена до позову, місце його проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Здійснення догляду та надання матеріальної допомоги матері не є тотожним поняттю постійного проживання. Факт належності ОСОБА_4 на час відкриття спадщини права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому проживала спадкодавець, сам по собі не свідчить, що він також там постійно проживав. Крім того, одним із зобовязань набувача ОСОБА_4 по догляду (опікуванні) за ОСОБА_7 визначено постійне навідування останньої за місцем її постійного проживання (п.5 договору довічного утримання (догляду), внаслідок чого можна зробити висновок, що ОСОБА_4 не проживав з ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 не може вважатися спадкоємцем, який прийняв спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України.

З матеріалів спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини в строк, встановлений ст.1270 ЦК України не звертався до нотаріуса.

Не надано суду ОСОБА_4 доказів того, що він звертався з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і судом було визначено такий строк.

Таким чином, ОСОБА_4 на час розгляду і вирішення даної справи вважається спадкоємцем, що не прийняв спадщину.

Крім того, як встановлено судом, на земельній ділянці, що є предметом спору, розташований житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який на час відкриття спадщини, був власністю ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання (догляду).

Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або на її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.3 ст.120 Земельного кодексу України у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12 лютого 2020 року (справа № 265/10735/18) норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Аналогічним чином перехід права користування на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовано у статті 377 ЦК України, згідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Таким чином, внаслідок того, що на земельній ділянці кадастровий номер :01:002:0393, розміщений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, належний ОСОБА_4 , то частина земельної ділянки, необхідна для їх обслуговування, не належить до спадкового майна померлої ОСОБА_7 .

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №19034, площа земельної ділянки, необхідна для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з можливістю проїзду по земельній ділянці становить 0,0375 га, а згідно ДБН - така площа в межах сформованої забудови має бути 0,0400 га. При цьому, для визначення площі, необхідної для обслуговування житлового будинку, експертом розроблено Ситуаційний план, з якого вбачається, що решта земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0393, є не суцільною площею, а розділеною територією, яка необхідна для обслуговування житлового будинку.

Визначення земельної ділянки як об"єкту права власності міститься в ч.1 ст.79 ЗК України, за яким земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилаєтьсмя як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

На думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені виходячи з наявних в справі доказів, так як встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0393 у визначеній площі 0,0955 га та установлених межах не може бути спадковим майном, внаслідок розміщення на ній житлового будинку, що не належав спадкодавцю на час відкриття спадщини, так як за договором довічного утримання перейшов у власність ОСОБА_4 .. Суд позбавлений можливості визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки, так як не взмозі самостійно визначити яку частку земельної ділянки становить площа, що не визначена як така, що необхідна для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а доказів щодо отримання експертного висновку суду не заявлялося. Та обставина, що експертом визначено площу земельної ділянки, необхідної для обслуговування вищезазначеної нерухомості, також не дає змоги суду визнати право власності за ОСОБА_1 на решту земельної ділянки, так суду не надано доказів можливості поділу земельної ділянки з врахуванням площі, необхідної для обслуговування житлового будинку.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за ним як за спадкоємцем права власності на земельну ділянку як на спадщину, так як судом встановлено, що на момент вирішення даного спору він вважається спадкоємцем, що не прийняв спадщину, частина земельної ділянки не є спадковим майном, однак він не звертався до суду з вимогами як власник житлового будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,12,13,141,263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокат Поляк Петро Петрович, до територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно за законом відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в інтересах якого діє адвокат Волошина Тетяна Борисівна, до ОСОБА_5 , територіальної громади Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя