Справа № 523/3736/20
Провадження №2-о/523/190/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Щербан О.Д.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9, в м.Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2020 р. ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , звернулася з заявою про видачу обмежувального припису строком на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження прав ОСОБА_4 , а саме:

- заборонити ОСОБА_4 перебувати у місці проживання та перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань ближче ніж двісті метрів до місця проживання та перебування, та особисто до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

-заборонити ОСОБА_4 особисто так і через третіх осіб спілкуватися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В обгрунтування вимог ОСОБА_1 вказувала на те, що з 14.06.2019 р. до 21.11.2019 р. разом з ОСОБА_4 проживала в зареєстрованому шлюбі, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, в неї є дитина від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Неодноразово ОСОБА_4 погрожував заявниці фізичною розправою, принижував в пристності її матері та дітей, викликалися працівники поліції та подані заяви про притягнення його до відповідальності. 14.02.2020 р. ОСОБА_4 забрав дитину, а її вигнав з квартири його матері, куди вони прийшли за її запрошенням. Тримаючи дитину одною рукою, а іншою хапаючи заявницю, пошкодив дитині шийний хребет. 02.03.2020 р. ОСОБА_4 викрав у неї дитину повторно . Дитина знаходиться на грудному вигодовуванні та потребує його кожні дві години, на її прохання віддати дитину, в її адресу лунала нецензурна лайка та погрози, що вона ніколи не побачить свою дитину, після чого вона звернулася 02.03.2020 р. до Суворовського відділу поліції, але так дитину не побачила. 03.03.2020 р. вона звернулася до ВСР ОМЦСССДМ у Суворовському районі за допомогою. Працівники центру спільно з поліцією виїхали за місцем проживання ОСОБА_4 , але він поводив себе агресивно, продовжував погрожувати, було складено акт екстренного та кризового втручання. У дитини погіршився стан здоров`я, було викликано карету швидкої допомоги та доставлено дитину до медичного закладу.

Провадження у справі було відкрито на підставі ухвали судді 12.03.2020 р. та призначено засідання на 13.03.2020 р..

Оскільки в заяві не було повідомлено номер телефонного звязку з заінтересованою особою, тому судове засідання відкладено для належного повідомлення ОСОБА_4 ..

В судовому засіданні заявниця та її представник наполягали на задоволенні заяви. ОСОБА_1 вказувала на те, що чоловік постійно погрожував відібранням дитини, тому вона постійно боїться та не виходить з дитиною на вулицю. Крім того, представник заявниці повідомив, що ОСОБА_1 подано до суду позов для встановлення місця проживання дитини.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в засідання не з`явився, викликався належним чином, кур`єром Курєрської служби доставки двічі здійснено вихід за вказаною в заяві адресою, однак двері ніхто не відчинив.

Відповідно до вимог ч.2 ст.350-5 ЦПК України суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Заслухавши заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 14.06.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено шлюб, про що Суворовським районним у м.Одесі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області складено актовий запис №505.

Від шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина - син ОСОБА_3 .

03.03.2020 р. за зверненням ОСОБА_1 працівниками ФСР ВСР ОМЦСССДМ у Суворовському районі було здійснено виїзд за адресою місця проживання чоловіка ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 , складено оцінку кризової ситуації та рекомендовано вирішити питання про місце проживання дитини у судовому порядку, також рекомендовано ОСОБА_1 звернутися за психологічною допомогою.

Також 03.03.2020 р. ОСОБА_1 звернулася з заявами до поліції, що підтверджується талонами -повідомленнями №№034023,034024,034021.

Згідно з характеристикою, складеною головою ОСББ "Вертикаль" та за підписами сусідів, чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , вони бачать рідко, спільно не проживають, періодично дебоширить, вибиває двері, вкрай недоброзичливий, грубо поводився з дружиною і її старшим сином.

Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав від 07.05.2012 р., заявник ОСОБА_1 є співвласником (1/4) квартири АДРЕСА_3 .

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України.

За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Отже, враховуючи вказані норми необхідно надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18, у постанові від 04.12.2019 по справі № 607/10122/19).

Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як визначено в ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За нормами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

З огляду на встановлені судом обставини, пояснень заявниці, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її заяви про видачу обмежувального припису. До такого висновку суд дійшов через недостатність доказів, на підставі яких можна було б встановити як вчинення домашнього насильства так і для вирішити питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису. При цьому, суд також звертає увагу на те, що для отримання результату розгляду поданих заяв ОСОБА_1 не зверталася.

Що стосується доказів по встановленим діагнозам 27.02.2020 р. лікарем неврологом, а також скриншот переписки в телефоні, то суд не може їх прийняти до уваги, оскільки вони не є належними та допустими доказами, так як не містять інформації про осіб, яких вони стосуються.

Керуючись ст.ст.76-81,258-259,263,265,268,273, 350-1-350-6, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересована особа: ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 16.03.2020 р.

Суддя: