_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/5489/20
Провадження № 2/947/2298/20
УХВАЛА
18.03.2020 року Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Огренич І.В.,
при секретарі - Грабовій Т.П.,
Пунктом першим статті 152 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.
Заявником визначено підсудність у відповідності до ст. 30 ЦПК України, якою передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
В даному випадку спірна квартира територіально відноситься до Київського району м. Одеси.
В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_2 . В свідоцтві про народження батьками ОСОБА_2 зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ).
09.02.2002 року після укладення шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ).
Батькові заявниці, ОСОБА_3 , та бабусі заявниці, ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право власності № 19-4145 від 16.08.1995 року (дублікат свідоцтва від 19.03.2007 року) на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках (по 1/2) належала трикімнатна квартира, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно реєстраційний номер майна: 18294062 (копія свідоцтва про право власності № 19-4145 від 16.08.1995 року (дублікат свідоцтва від 19.03.2007 року), копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інформаційна довідка № 155533189 від 08.02.2019 року з відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна).
Родинний зв`язок ОСОБА_3 та ОСОБА_6 підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належну йому Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 .
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
ОСОБА_6 , мати ОСОБА_3 , відповідно до положень ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті сина, але спадкові права не оформила і не отримала свідоцтво про право на спадщину.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла (копія серії НОМЕР_4 ).
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_3 .
Заяву до нотаріуса про прийняття спадщини надала ОСОБА_1 - онука померлої. Згідно матеріалів спадкової справи № 268/2016, заведеної щодо майна померлої ОСОБА_6 , інші особи не заявляли про свої права на спадщину (копія довідки № 876/02-14 від 13.02.2020 року щодо надання відомостей стосовно спадкоємців по спадковій справі).
Вказані вище обставини також були встановлені заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.06.2019 року по справі № 520/6737/19 (рішення набрало законної сили 16.07.2019 року), яким, за результатом розгляду позову про встановлення факту, що має юридичне значення встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 з бабусею ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_3 по ІНФОРМАЦІЯ_3 - день смерті ОСОБА_6 .
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Підставою виникнення права власності вказано рішення суду, серія та номер: 2-6663/07, виданий 02.07.2007, видавник: Приморський районний суд м. Одеси(інформаційна довідка № 202973944 від 04.03.2020 року з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).
В порядку ст. 9 Закону України «Про доступ до судових рішень» Приморським районним судом м. Одеси було видано представнику ОСОБА_1 засвідчену належним чином копію заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-6663/07 від 02.07.2007 року.
Як з`ясувалось, обставини, встановлені заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-6663/07 від 02.07.2007 року не мають ніякого відношення ні до ОСОБА_7 , ні до фактичних обставин, які складались в родині ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ні до нерухомого майна: квартири, загальною площею 62,4 кв.м..житловою площею 37,3 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказаним заочним рішенням суду по справі № 2-6663/07 від 02.07.2007 року визнано право власності навіть не за ОСОБА_7 , а за іншою особою (за ОСОБА_8 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9 ) та на інший об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_4 , що складається з однієї кімнати, житловою площею 20,2 кв.м, а також вбудованої шафи, кухні, санвузла, коридору.
Тобто, вказана обставина свідчить про відсутність правових підстав для набуття ОСОБА_7 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та, відповідно, відсутність правових підстав для вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації державним реєстратором права власності на вказану квартиру за ОСОБА_7 .
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Проаналізувавши матеріали заяви у межах вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви суд дійшов наступного.
Згідно зі статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти певні дії, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.
Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.
Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язковість виконання судових рішень задекларована статтею 129-1 Конституції України.
Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.
Суд, оцінивши докази у їх сукупності, зважаючи на обставини, які передували зверненню заявника до суду за захистом своїх прав та доведеність дійсного виникнення спору між сторонами, дійшов до висновку про наявність підстав для забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 .
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно пп. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Як зазначив представник заявниці, ОСОБА_1 (як спадкоємець, що прийняла спадщину, до складу якої входить трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) має намір звернутися до суду за захистом своїх прав з позовом до ОСОБА_7 та державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (абз. 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Дотримуючись вказаної норми Закону, предметом позову ОСОБА_1 будуть наступні позовні вимоги:
2)скасувати запис про право власності, внесений на підставі рішення державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_7 на вказаний об`єкт нерухомого майна;
Також представник ОСОБА_1 зазначив, що остання звернеться до суду з позовними вимогами як майнового, так і немайнового характеру, ціна позову складатиме 1 055 000 грн.
Таким чином, беручи до уваги предмет майбутнього спору та підстави, викладені у заяві про забезпечення позову, суд вважає за можливе задовольнити вимоги заявника в частині накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_5 , віншій частині у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки накладення арешту і є тимчасовим заходом позбавлення права на відчуження та розпорядження майном.
При забезпеченні позову суддя бере до уваги те, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання майбутнього рішення суду.
Суд звертає увагу, що забезпечення позову шляхом арешту майна не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.
Також суд вважає за можливе, керуючись положеннями ч.ч.1, 2 ст.154 ЦПК України, не вирішувати на даному етапі питання про визначення зустрічного забезпечення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 89, 149-154, 157, 258-261, 354 ЦПК України, суд, -
В іншій частині заяву залишити без задоволення.
При цьому суд роз`ясняє, що згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів. У разі не здійснення заявником таких процесуальних дій, будуть підстави для скасування заходів забезпечення позову згідно ч. 13 ст. 158 ЦПК України.
Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її проголошення (підписання) суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Огренич І. В.