Провадження № 2/643/4341/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020

28 вересня 2020 року м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Сугачової О.О., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

До Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус ХМНО Богданович А.О. про визнання заповіту недійсним.

Одночасно із позовом з боку позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій останній посилається на те, що відповідач після смерті ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а в подальшому взагалі відчужити будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, тобто існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду.

Заяву про забезпечення позову подано з дотриманням порядку, встановленого ч. 3 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до правил ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали справи щодо вимог, заявлених у заяві позивача про вжиття заходів забезпечення позову, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів заяви вбачається, що між сторонами виник спір.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання заповіту недійсним і до теперішнього часу рішення не прийнято.

Керуючись нормами процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України які наведенні у Постанові Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за № 9 від 22 грудня 2006 року, суд при вирішенні питання про забезпечення позову здійснив оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, суд вважає, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову, зазначене може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, шляхом забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом, на її думку, порушених прав, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду, що потягне відсутність можливості поновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача.

Приймаючи до уваги, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду, а також те, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до незворотних наслідків, а також те, що вжитий вид забезпечення позову має тимчасовий характер та діє до виконання рішення суду, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення позову шляхом заборони видачи свідоцтва про право на спадщину за заповітом та накладання арешту на належну 2/3 частини житлового будинку померлому ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 149-153 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову, шляхом:

-накладання заборони приватному нотаріусу ХМНО Богданович А.О. видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 до ухвалення судом рішення по справі;

-накладання арешту на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_3 .

Копію ухвали для виконання направити до приватного нотаріуса ХМНО Богданович А.О., Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Сугачова