Справа №461/74/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Скаб В.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; ІПН: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3; код за ), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; ), за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області (79005, м. Львів, вул. К. Левицького, 18; код за ЄДРПОУ: 38008294) про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

08 січня 2020 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на його користь 40 000,00 гривень моральної шкоди заподіяної Головним управлінням Національної поліції у Львівській області при здійсненні повноважень.

В обґрунтування даного позову вказує на те, що він проходив службу в поліції з 24 вересня 1996 року по 29 лютого 2016 року. Звільнений зі служби в поліції через хворобу. Остання займана посада інспектор-черговий батальйону поліції особливого призначення ГУНП у Львівській області. Неодноразово мав захворювання, пов`язанні з проходженням служби в органах внутрішніх справ, із захистом Батьківщини. Під час проходження служби в органах внутрішніх справ України, в період з 01.05.2014 року по 25.06.2014 року та з 23.01.2015 року по 21.02.2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції. З 09.08.2016 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з захистом Батьківщини. В серпні 2016 року звернувся до ГУНП у Львівській області з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням ІІІ групи інвалідності, однак висновком ГУНП у Львівській області від 05.09.2017 року йому було відмовлено. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018 року визнано протиправним та скасовано висновок ГУНП у Львівській області від 05.09.2017 року про відмову у призначені одноразової грошової допомоги. В подальшому ГУНП у Львівській області на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018 року було повторно відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги, який рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року було скасовано. 30 вересня 2019 року ГУНП у Львівській області було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 134 470 грн.

Додатково зазначає, що ГУНП у Львівській області двічі протиправно було відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, а одноразова грошова допомога не виплачувалась протягом тривалого часу, то такими рішеннями та діями (бездіяльністю) ГУНП у Львівській області позивачу було заподіяно моральну шкоду. ОСОБА_3 оцінює заподіяну шкоду в розмірі 40 000,00 грн.

Рух справи в суді.

Ухвалою суду від 09 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 10 січня 2020 року виправлено технічну описку в ухвалі суду.

Ухвалою судового засіданні від 17 лютого 2020 року Державну казначейську службу України залучено у якості співвідповідача, а Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області залучено у якості третьої особи, яка не заявляє вимог на предмет спору.

Позиції сторін у справі.

03 лютого 2020 року представник відповідача ГУНП у Львівській області Павлій І.Б. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що важливою умовою для осіб, які звертаються до суду для відшкодування моральної шкоди, є наявність доказів. Це факти, що підтверджують страждання фізичної особи, про які йдеться у ст.23 ЦК України. Відтак доказами заподіяння позивачу моральної шкоди мають слугувати висновки психолого-психіатричної експертизи. Жодної експертизи на підтвердження отримання позивачем фізичних чи душевних страждань не проводилось. Додатково зазначає, що у позові ОСОБА_3 не доведено наявності вини ГУНП у Львівській області, безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними, на думку позивача діями та заподіяною моральною шкодою, оскільки рішення судів, на які посилається позивач, виконанні. Крім того, зазначає, що наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Таким чином, вважає вимоги, викладені у позовній заяви безпідставними, а наявність моральної шкоди недоведеною.

11 березня 2020 року представник відповідача Державної казначейської служби України Смолинець М.М. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем не обґрунтовано та не надано належних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також зазначає, що позивачем не надано обґрунтований розрахунок суми, яку він просить стягнути. Враховуючи наведене, просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав аналогічні пояснення викладенні у позові.

Представник відповідача ГУНП у Львівській області Павлій І.Б. у судовому засіданні позов заперечила та просила відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відтак, суд вважає причини неявки представника відповідача неповажними. Є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником відповідача відсутня, оскільки надіслано відзив на позовну заяву, а відтак, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності зазначеного представника.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відтак, суд вважає причини неявки представника третьої особи неповажними. Є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником третьої особи відсутня, відтак, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності зазначеного представника.

Позиція суду.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступних міркувань.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд встановив, що ОСОБА_3 проходив службу в поліції з 24 вересня 1996 року по 29 лютого 2016 року. Звільнений зі служби в поліції через хворобу. Остання займана посада інспектор-черговий батальйону поліції особливого призначення ГУНП у Львівській області.

Згідно посвідчення серії МВ №035378 виданого 12 червня 2015 року є ветераном війни учасником бойових дій (а.с.10).

В серпні 2016 року звернувся до ГУНП у Львівській області з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням ІІІ групи інвалідності, однак висновком ГУНП у Львівській області від 05.09.2017 року йому було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, на підставі того, що наказом МВС України від 11.01.2016 року №4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» не визначені випадки за яких призначається одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який втратив працездатність внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року визнано протиправним, скасовано висновок ГУНП у Львівській області про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 від 05.09.2017 року та зобов`язано ГУ НП у Львівській області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_3 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності (а.с.11-15).

24 квітня 2018 року висновком про призначення одноразової грошової допомоги, складеним на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року у справі №813/1123/18, на підставі матеріалів працівника поліції та протоколу від 20.06.2018 року №11 ОСОБА_3 повторно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на тій самій підставі, що була вказана у висновку ГУНП у Львівській області від 05.09.2017 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у адміністративній справі визнано протиправним та скасовано висновок Головного управління Національної поліції у Львівській області про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 від 20.06.2018 року. Зобов`язано ГУНП у Львівській області призначити і виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу відповідно до п.4 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з установленням третьої групи інвалідності в 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому буде прийнято рішення про виплату (а.с.16-22).

12 квітня 2019 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у адміністративній справі №1.380.2019.000403 (а.с.24)

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Батюк М.В. від 06 травня 2019 року відкрито виконавче провадження з реєстраційним номером 59010956 (а.с.25).

03 червня 2019 року державним виконавцем Батюк М.В. скеровано вимогу до ГУНП у Львівській області про надання письмового підтвердження виконання рішення суду (а.с.26).

20 серпня 2019 року представник позивача Петрик ОСОБА_4 . звернулась до ГУНП у Львівській області з заявою про надання банківських реквізитів для виплати одноразової грошової допомоги та надання завіреної копії висновку про призначення одноразової грошової допомоги та витягу з відповідного протоколу (а.с.27)

18 вересня 2019 року позивач звертався до ГУНП у Львівській області із заявою про вжиття заходів до виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року у адміністративній справі №1.380.2019.000403 та просив взяти справу на контроль вище керівництво ГУНП у Львівській області, оскільки документи про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 не надавались, а сама допомога станом на 18.09.2019 року виплачена не була (а.с.28).

30 вересня 2019 року ГУНП у Львівській області було виплачено одноразову грошову допомогу ОСОБА_3 в розмірі 134 470,00 грн., що підтверджується випискою від 03.10.2019 року з картки AT «КБ "ПриватБанк» (а.с.29).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, визначені ст. 1173 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює органи державної влади або місцевого самоврядування, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1173 ЦК України.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, тим, що ГУНП у Львівській області двічі протиправно було відмовлено у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, а одноразова грошова допомога не виплачувалась йому протягом тривалого часу.

Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на оскарження висновків ГУНП у Львівській області про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, які Львівським окружним адміністративним судом були скасовані.

Крім того, на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року позивачу, 30 вересня 2019 року було виплачено одноразову грошову допомогу.

Суд зазначає, що скасування висновків ГУНП у Львівській області про відмову у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги не є безумовним доказом неправомірності дій або бездіяльності у розумінні статті 1173 ЦК України. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вищезазначене свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження висновку органу державної влади і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1173 ЦК України.

Окрім цього суд зазначає, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому Головним управлінням Національної поліції у Львівській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Такі висновки збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Висновки за результатами розгляду справи.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_3 не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із відмовою позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.03.2020 року.

Суддя Волоско І.Р.