Справа № 1631/1293/2012
Провадження № 4-с/529/11/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року суддя Диканського районного суду Полтавської області Петренко Л.Є., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шишацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) - Говорун А.С. -

встановив:

Скаржник ОСОБА_2 звернулась до Диканського районного суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Шишацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) - Говорун А.С, та посилаючись на ст. 447-453 ЦПК України просить скасувати постанову від 05.03.2020 про арешт коштів, винесену вказаним виконавцем.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 вказує, що на примусовому виконанні Шишацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебуває зведене виконавче провадження №58055013, відкрите на підставі виконавчих листів, виданих судом про стягнення з неї коштів.

Так, в ході виконання вказаного провадження, 05.03.2020 старшим державним виконавцем Говорун А.С. винесено постанову про арешт коштів боржника.

Вказаною постановою, накладено кошти і на банківський рахунок, на який надходить соціальна допомога по безробіттю. Скаржник ОСОБА_1 зазначає, що на день подання скарги до суду на вказаному рахунку перебували кошти в загальній сумі 14 292 грн. 96 коп., які є єдиним джерелом її існування. При цьому, згідно вимог чинного законодавства, що кошти на такому рахунку не підлягають арешту, оскільки є соціальною допомогою, а такий арешт порушує конституційні права скаржниці ОСОБА_1 , що і стало підставю для її звернення до суду.

Вивчивши доводи наведені у скарзі ОСОБА_1 та ознайомившись з матеріалами справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Вироком Диканського районного суду Полтавської області, який набрав законної сили 15.08.2013, ОСОБА_2 засуджено за ст.ст. 366 ч. 2, 191 ч. 5 КК України. Вказаним вироком суду стягнуто на користь Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області у рахунок відшкодування завданих збитків 896 344 грн. 64 коп., а також солідарно із засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Яреськівської сільради Шишацького району Полтавської області 202 576 грн. 99 коп. на відшкодування завданої шкоди.

Виконавчий лист за вказаним вироком суду, щодо стягнення коштів з засудженої ОСОБА_2 , знаходиться на виконанні Шишацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми).

Скаржником ОСОБА_1 оскаржується постанова старшого державного виконавця Шишацького РВ ДВС про арешт коштів боржника, саме по виконанню вироку суду про її засудження, тобто судового рішення, яке винесено за правилами КПК.

Статтею 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеною нормою закону не встановлено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконання вироку суду. Відсутнє і посилання на можливість такого оскарження за правилами ЦПК України.

Частина 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Дана норма узгоджується з правилами адміністративної юрисдикції, передбаченими частиною другою статті 19 КАС України, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відділ державної виконавчої служби є уповноваженим органом приймати рішення по примусовому виконанню виконавчих документів з підстав, визначених чинним законодавством України. Здійснюючі делеговані йому функції в цій частині, відділ державної виконавчої служби діє як суб`єкт владних повноважень, рішення, дії або бездіяльність якого, його посадових осіб, сторони виконавчого провадження мають право оскаржити у порядку адміністративного судочинства, що відповідає завданням цього судочинства, передбаченим у статті 2 КАС України.

ОСОБА_2 , як стороною виконавчого провадження, оскаржується постанова, яка винесена по виконавчому провадженню з виконання вироку суду і законами України не встановлено іншого порядку оскарження цих дій, а тому суд приходить до висновку, що такі дії державного виконавця підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства, шляхом подачі відповідного позову, оскільки правило статті 287 КАС України є універсальним.

Вказане взаємоузгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 (справа №586/77/17).

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмова у відкритті провадження у справі не є обмеженням у доступі до правосуддя, оскільки для вирішення спору позивачу необхідно звернутися до відповідного адміністративного суду.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванн я з боку держави.

Враховуючи вище викладені обставини, а також те, що скаржником ОСОБА_1 оскаржуються дії державного виконавця, вчиненні під час виконання рішення суду, ухваленого відповідно в порядку КПК, в той же час процедура оскарження таких дій до відповідного адміністративного суду прямо передбачена Законом України "Про виконавче провадження", приходжу до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, оскільки вказана скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.186, ст. 447 ЦПК України, ч. 1 та ч. 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", суд ,-

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Шишацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) - Говорун А.С., оскільки дана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня її постановлення, якщо на неї не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Суддя Л.Є. Петренко