ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/326/20 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 301000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/19519/19 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Становича Назара Романовича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2020 року про закриття провадження, ухвалену суддею Черніцька І.М., повний текст якої складений 28 січня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконними, скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт та будівельного паспорта,-

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, який був збільшений під час розгляду справи, до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта від 03 травня 2019 року №ТП78; визнання незаконним та скасування реєстрації будівельного паспорта від 08 квітня 2019 року №600 із змінами від 12 вересня 2019 року №634.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є власником земельної ділянки пл. 0,08 га, кад. номер :14:001:0069 по АДРЕСА_1 . 16 серпня 2018 року ним отримано будівельний паспорт на будівництво садового будинку на даній земельній ділянці. 29 серпня 2018 року зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт. 09 жовтня 2018 року проведено державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво садового будинку.

Власником суміжної земельної ділянки є ОСОБА_2 08 квітня 2019 року управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради за №600 ОСОБА_2 видано будівельний паспорт на індивідуальний житловий будинок. 03 травня 2019 року ОСОБА_2 зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт. В червні 2019 року ОСОБА_2 розпочато будівельні роботи, а саме викопано котлован, зроблено розбивку та розпочато залиття бетонним розчином фундаменту і встановлення фундаментних блоків.

Позивач вважає незаконною реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт та реєстрацію будівельного паспорту від 08 квітня 2019 року №600 із внесеними змінами, оскільки на підставі будівельного паспорту дозволено будівництво житлового будинку з порушення державних будівельних норм та правил. Так, параметри забудови визначені без дотримання ДБН В.2.2-15-2005 Житлові будинки. Основні положення, ДБН Б.2.2-12:2018 Планування і забудова територій, ДБН В.1.1-7-2016 Пожежна безпека об`єктів будівництва в частині протипожежних відстаней, що несе загрозу життю людей і майну. Крім того зазначає, що розпочате ОСОБА_2 будівництво житлового будинку за 1,02 м від межі з позивачем призведе до затемнення території, наслідком чого є погіршення експлуатаційних якостей земельної ділянки для ведення присадибного господарства; також це погіршить і суттєво зменшить ринкову вартість земельної ділянки позивача як об`єкта можливого продажу.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування будівельного паспорта.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2020 року клопотання представника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради про закриття провадження у справі задоволено.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконними, скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт та будівельного паспорта на підставі вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Роз`яснено позивачу право на звернення до суду із вказаними позовними вимогами в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Станович Назар Романович просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2020 року у справі №607/19519/19 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що воно вона є незаконною.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Станович Н.Р. зазначив, що компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Вказує, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які він вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи. Між позивачем та відповідачами не виникали адміністративні правовідносини, а порушення своїх прав позивач мотивує не стільки діями суб`єкта владних повноважень в адміністративних відносинах щодо нього, скільки правомірності здійснення третьої особи будівництва індивідуального житлового будинку (зблокованого типу), що виразилися в порушені його прав та інтересів, як власника суміжної земельної ділянки та розпочатого будівництва садового будинку з господарською будівлею. Отже, оскарження відповідного повідомлення зареєстрованого відділом державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради та виданого управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради будівельного паспорта у цьому випадку не має на меті захисту прав позивача як учасника адміністративних правовідносин, а є зверненням щодо захисту його речових прав. Тому, вважає, що спір у цій справі стосується захисту майнових інтересів, тобто існує спір про право, а тому визначений оскарженою ухвалою спосіб захисту не призведе до відновлення його порушених прав і повинен розглядатися, також, з урахуванням суб`єктного складу за правилами цивільного судочинства.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Будзика Богдана Васильовича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2020 року у справі №607/19519/19 та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відмовити в повному обсязі, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази чи факти, які б дозволили вважати об`єкт самочинним. Більше того, відсутня умова доведеності факту порушення прав позивача самочинною забудовою. Позивач акцентує увагу на тому, що даний спір має майновий характер, однак, в даному випадку відносини між ОСОБА_1 та Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради з приводу вчинення ними дій, які породжують права та обов`язки виключно третьої особи ОСОБА_2 не носять і не можуть носити будь-якого майнового характеру, а даний спір навпаки підпадає під визнання публічно-правового спору і тільки виключно, щодо вимоги про скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Більше того, законодавцем визначено інший порядок, щодо спорів в галузі будівництва, якими частково користується позивач. Також звертає увагу на надуманість і недоведеність порушення саме майнових прав ОСОБА_1 .

Від відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2020 року у справі №607/19519/19 без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що суперечить дійсним обставинам та матеріалам справи. Вказують, що Відділ ДАБК ТМР є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює делеговані повноваження, а тому юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за участю виконавчих органів з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад, які виникають під час виконання повноважень у сфері державного архітектурно-будівельного контролю. Тому, твердження скаржника про те, що цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства є безпідставним та не відповідає фактичним обставинам справи.

Представник ОСОБА_1 адвокат Станович Н.Р. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, проте, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також вказав, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Представники Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради, Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, а також ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що фактично виник спір з органом місцевого самоврядування з приводу реалізації останнім владних повноважень у сфері містобудування. Такі спори є публічно-правовими і підлягають вирішенню, відповідно до ст.19 КАС України, в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки судом порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч.1 ст.2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1-2 ч.1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Із матеріалів справи видно, що предметом спору у цій справі є визнання незаконним та скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта від 03 травня 2019 року №ТП78; визнання незаконним та скасування реєстрації будівельного паспорта від 08 квітня 2019 року №600 із змінами від 12 вересня 2019 року №634.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на схемі забудови земельної ділянки (виданої управлінням містобудування, архітектури та кадастру 08 квітня 2019 року) не нанесено об`єкт незавершеного будівництва, який збудований позивачем у вересні 2018 року та не враховано виданий позивачу будівельний паспорт. Також вказав, що розпочате відповідачем будівництво житлового будинку з південної сторони від земельної ділянки позивача та за 1,02 м від її межі призведе до затемнення території. Недотримання державних будівельних норм та пожежних розривів створить пожежну небезпеку. Все це веде до погіршення експлуатаційних якостей земельної ділянки для ведення присадибного господарства. Також це погіршує і суттєво зменшує ринкову вартість цієї земельної ділянки як об`єкта можливого продажу.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України від 17 лютого 2011 року №3038-VI Про регулювання містобудівної діяльності (далі - Закон №3038-VI) забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Згідно із ст.36 Закону №3038-VI право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Отже, будівельний паспорт є документом, який містить дані містобудівних та архітектурних вимог індивідуального будівництва, на підставі якого у визначених законодавством випадках здійснюється будівництво. Разом з цим, будівельний паспорт не надає замовнику право на виконання підготовчих робіт та будівельних робіт, оскільки право на початок виконання підготовчих або будівельних робіт набувається на підставі поданого до уповноваженого органу повідомлення.

Судом встановлено, що 08 квітня 2019 року ОСОБА_2 отримала будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку (зблокованого типу) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18-19).

11 квітня 2019 року подала повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта (а.с. 20-22).

Позивач оспорює повідомлення про початок виконання будівельних робіт та будівельний паспорт. Вказані акти породжують права й обов`язки тільки для тих суб`єктів, яким вони адресовані.

Спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок проведення третьою особою будівельних робіт, які порушують, на думку позивача, його права.

Між ОСОБА_3 та Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради не виникали адміністративні правовідносини, а порушення своїх прав позивач мотивував не діями суб`єкта владних повноважень в адміністративних відносинах щодо нього, а безпосередньо діями третьої особи ( ОСОБА_4 ) щодо здійснення будівництва індивідуального житлового будинку, що виразилися в порушенні, на думку позивача, його прав та інтересів, як власника суміжної земельної ділянки.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, (…) якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

За приписами ст.19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15, від 15 травня 2019 року у справі № 818/1129/18.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Становича Назара Романовича слід задовольнити, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2020 року про закриття провадження скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_5 Назара Романовича задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2020 року про закриття провадження скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 18 березня 2020 року.

Головуючий

Судді