Провадження № 2-ві/643/17/20
УХВАЛА

01.10.2020

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши

заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про відвід судді Харченко А.М. у справі № 643/19457/19

за позовом ОСОБА_2

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 140 000, 00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Московського районного суду м. Харкова (суддя Харченко А.М.) перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 140 000, 00 грн. в якості повернення передплати за Договором купівлі-продажу № 15/08-19 від 15.08.2019.

Відповідачем подано заяву про відвід судді Харченко А.М. від розгляду справи № 643/19457/19.

Заява мотивована тим, що представником відповідача було заявлено клопотання про визнання явки позивача у судове засідання обов`язковою. Також, представник відповідача пояснив суду, що за заявою відповідача було відкрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, і суд отримав по пошті копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Факт відкриття кримінального провадження, на думку відповідача, мав викликати у судді сумнів з приводу обставин, викладених у позові, відповіді на відзив та клопотанні про витребування оригіналу видаткової накладної, а також мав викликати у судді бажання для з`ясування обставин справи та встановлення істини і виконання вимог статті 264 Цивільного процесуального кодексу України почути особисті пояснення позивача. Однак, 17.09.2020 року суд відмовив у задоволенні даного клопотання. Відповідач вважає, що суддя Харченко А.М. відмовивши у задоволенні клопотання про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою для надання особистих пояснень проявила упередженість, та цією відмовою допомагає позивачу. Саме це і стало підставою для виникнення у відповідача сумніву в об`єктивності та неупередженості судді.

Частинами 1-3 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.10.2020 визнано необґрунтованим заявлений Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 відвід судді Харченко А.М., а заяву про відвід передано для визначення судді в порядку, встановленому статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2020, заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відвід судді Харченко А.М. від розгляду справи № 643/19457/19 передано на розгляд судді Новіченко Н.В.

Положеннями частини 7 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (частини 8, 9 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України).

Розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відвід судді Харченко А.М., суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Запровадження законодавцем інституту відводу судді, унормованого в положеннях статей 36-41 Цивільного процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства, якими є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з цим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було унормовано у статті 36 Цивільного процесуального кодексу України.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

При вирішенні справи «Biluha v. Ukraine» Європейський суд з прав людини у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Окрім того, за практикою Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумніватися у неупередженості конкретного судді позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду. Особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Отже, при об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суду (суддів) необхідно визначити, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді. Суб`єктивний критерій, у свою чергу, вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, й лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна було б кваліфікувати як прояв упередженості, можливо ставити під сумнів його безсторонність.

Відповідно до частини 1 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

При цьому, частиною 4 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Звертаючись до Московського районного суду м. Харкова із заявою про відвід судді Харченко А.М. від розгляду справи № 643/19457/19, відповідач посилається на положення пункту 5 частини 1 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України - наявність інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, зазначаючи, що суддя Харченко А.М. відмовила у задоволені клопотання про визнання явки позивача в судове засідання для надання особистих пояснень обов`язковою. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про упередженість судді.

За змістом частини третьої статті 39 Цивільного процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим.

В частині четвертій статті 39 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 35 цього Кодексу, статті 36 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Цивільний процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно довести наявність упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Разом з тим, подана Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 заява не містить жодних обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у об`єктивності або неупередженості судді Харченко А.М., та можуть бути підставою для її відводу від розгляду справи відповідно до статей 36, 37 Цивільного процесуального кодексу України.

Наведені відповідачем доводи щодо сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді Харченко А.М., мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу чи факту вчинення дій, які б свідчили про його упередженість чи ставили б під сумнів безсторонність судді, не наведено.

Крім того, з доводів відповідача у цій справі не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність судді.

У контексті поданої заяви суд звертає увагу відповідача на приписи частини четвертої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Враховуючи наведене, доводи викладені у заяві Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відвід судді Харченко А.М. мають суб`єктивний для відповідача характер, є незгодою з процесуальними рішеннями судді та не свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді Харченко А.М. при розгляді справи № 643/19457/19.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відвід судді Харченко А.М. від розгляду справи № 643/19457/19.

На підставі викладеного та керуючись статтями 36, 40, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відвід судді Харченко А.М. від розгляду справи № 643/19457/19.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Н.В. Новіченко