№ провадження 2/495/1144/2020
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

08 вересня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідачки: не з`явилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/10380/19

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

26.11.2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідачка) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання (а.с.1-2).

Так, позивач просить суд стягувати на його користь з відповідачки аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не нижче 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі № 495/10380/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.13-14).

05.02.2020 року від відповідачки - ОСОБА_2 , до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с.22-27), відповідно до якого вона зазначає, що позивач не надав ніяких доказів того, що донька знаходиться на його утриманні, навмисно вводить суд в оману, не вказуючи, що вона сплачує аліменти на інших неповнолітніх дітей. Вказала, що на теперішній час вона не може надавати повнолітньої доньці допомогу у такому розмірі, як просить позивач, так як вона сплачує аліменти на інших спільних з позивачем неповнолітніх дітей, а за можливістю завжди надає матеріальну допомогу. Зауважила, що в неї немає майна, яке б вона могла здавати в оренду для отримання коштів, не має можливості отримувати додаткові доходи, а позивач в свою чергу мешкає у їх спільному будинку, має стабільний заробіток та задовільне матеріальне становище. Просила суд в задоволенні позовної заяви про стягнення з неї аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання відмовити у повному обсязі.

21.02.2020 року від позивача - ОСОБА_1 , до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла відповідь на відзив відповідачки ОСОБА_2 , згідно з якою він не погоджується з аргументами відповідачки щодо того, що немає доказів, що донька знаходиться на його утриманні, так як до матеріалів справи долучені відповідні довідки. Вказав, що він повністю утримує їх спільну доньку, сплачує проїзд до міста Одеси, коли донька їздить на навчання, купує необхідні канцелярські приналежності для навчання. Зауважив, що донька навчається на третьому курсі Одеського медичного інституту (спеціальність - стоматологія) на контрактній денній формі навчання та за весь період навчання необхідно сплатити 106 500 гривень, що викликає в нього матеріальні труднощі, так як на його утриманні знаходяться ще чотири неповнолітні дитини: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька його дружини, ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім цього, в нього вагітна дружина, яка не працює та знаходиться у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. Заперечував той факт, що відповідачка сплачує аліменти на неповнолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні, так як протягом 2019 року нею не сплачено жодної суми та станом на 31.12.2019 року борг по аліментах складає 29 753,48 гривень, про що свідчить відповідний розрахунок заборгованості (а.с.51). Відповідачка є здоровою, працездатною людиною, яка має можливість та зобов`язана утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Просив свої позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач - ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без його участі. Вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.81).

Відповідачка - ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , однак в судове засідання 08.09.2020 року не з`явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі (а.с.18, 54-55, 59, 79-80, ). Попередні судові засідання відкладала з різних причин (56, 74).

Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України).

У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву та відповідь на нього, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що 14.05.2000 року був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який 28.08.2017 року було розірвано.

Від шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 (а.с.45), яка на теперішній час вже повнолітня.

Повнолітня донька - ОСОБА_3 є студенткою третього курсу Одеського медичного інституту (спеціальність стоматологія) денної форми навчання міжнародного гуманітарного університету, термін закінчення навчання 30.06.2022 року, про що свідчить копія довідки № 124 від 25.10.2019 року (а.с.3).

За твердженням позивача, донька знаходиться повністю на його утриманні та її навчання потребує великих матеріальних затрат (проїзд до міста Одеси, одяг, їжа, придбання необхідних канцелярських товарів для навчання тощо). Також, на його утриманні знаходиться ще четверо неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (донька теперішньої дружини), що підтверджується копією довідки Шабівської СР № 30 від 15.01.2020 року (а.с.36).

Як вказує, позивач відповідачка не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання спільних дітей, має велику заборгованість по сплаті аліментів, взагалі не виявляє бажання надавати допомогу на навчання доньки, будучи здоровою, працездатною людиною, що підтверджується копією розрахунку заборгованості по аліментах від 20.01.2020 року (а.с.51).

Крім цього, позивач зауважує, що він перебуває в офіційному шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.50), яка вагітна та знаходиться у відпустці.

Навчання доньки в Одеському медичному інституті вимагає великих матеріальних затрат, в яких відповідачка не приймає жодної участі.

Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року встановлено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно із ст.200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).

Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров`я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з 01.07.2020 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 1 859 грн. (50 % = 929,50 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років - 2 318 грн. (50 % = 1 159 грн.).

Як встановлено матеріалами справи та підтверджено в судовому засіданні, ОСОБА_3 (донька ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) дійсно є студенткою третього курсу денної форми навчання Одеського медичного інституту (спеціальність стоматологія) міжнародного гуманітарного університету. Закінчення навчання планується 30.06.2022 року.

Донька проживає разом з батьком (позивачем ОСОБА_1 ) та знаходиться на повному його утриманні. Крім цього, на утриманні позивача знаходяться ще четверо неповнолітніх дітей та вагітна дружина.

В свою чергу, мати (відповідачка ОСОБА_2 ) своєї повнолітньої доньки, яка є студенткою Одеського медичного інституту, ніякої матеріальної допомоги на навчання не надає, крім цього має заборгованість по аліментам на утримання інших неповнолітніх дітей.

Як вбачається із заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.10.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, на теперішній час відповідачка ОСОБА_2 повинна сплачувати аліменти тільки на утримання однієї доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як інші доньки вже досягли повноліття (а.с.32).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин, викладених позивачем та відповідачкою суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх доньки - ОСОБА_3 , на період навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до закінчення навчання або досягнення дитиною 23-х років. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст.182 Сімейного кодексу України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на момент прийняття рішення, згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 1 859 грн. (50 % = 929,50 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років - 2 318 грн. (50 % = 1 159 грн.).

В свою чергу, сторони не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів.

Так, відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

У зв`язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров`я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов`язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Крім того, зменшення розміру аліментів за наявності передбачених законом причин не виключає можливості взагалі звільнення від їх сплати. Якщо розмір аліментів було визначено за рішенням суду, заінтересована особа вправі звернутися з позовом до суду про його збільшення або зменшення. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідачки на користь держави.

Керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 182-184, 191, 199-200 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 141, 200, 206, 247, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) аліменти на утримання їх доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 26.11.2019 року до закінчення навчання, тобто до 30.06.2022 року або досягнення дитиною 23-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 . Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Мишко