ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13782/19

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/537/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 січня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

місце ухвалення судом першої інстанції заочного рішення - м.Чернігів,

дата складання судом першої інстанції повного тексту заочного рішення -16.01.2020,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 16.03.2016 в розмірі 12026,75 грн та 1921 грн судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 16.03.2016, відповідач отримала кредит у розмірі 12886,42 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 11.11.2019 утворилась заборгованість в загальній сумі 12026,75 грн, що складається із заборгованості за кредитом в сумі - 6133,43 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 1900,08 грн, 3993,24 грн - заборгованості за пенею.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 січня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору у розмірі 6133,43 грн та 960,50 грн у відшкодування судових витрат, а всього 7093,93 коп.

В апеляційній скарзі АТ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити вимоги банку в цій частині, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права, безпідставність та незаконність судового рішення. Скаржник вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення відсотків, пославшись на заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, не звернувши увагу на Генеральну угоду, підписану відповідачем, в якій зазначено відсоткова ставка, порядок, умови, розмір сплати штрафів та пені. Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, відсотками відповідачем надано не було.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд першої виходив з того, що у заяві позичальника від 04.06.2010 процентна ставка не зазначена, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правила надання банківських послуг не можуть бути підставою для стягнення відсотків, оскільки позивачем не було надано доказів, що саме з цими витягами було ознайомлено відповідачку на час підписання нею заяви-анкети, та що з ними остання ознайомлювалася та погоджувалася.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.06.2010 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.6).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погодилася із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що вона ознайомлена і згодна із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй в письмовому вигляді. В даній заяві ОСОБА_1 висловила бажання оформити на своє ім`я пенсійну картку.

Пославшись на дану Анкету - заяву суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач обґрунтовував свої вимоги укладенням 16.03.2016 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно із якою банк надав ОСОБА_1 терміновий кредит в сумі 12886,42 грн на строк 36 місяців з 16.03.2016 по 31.03.2019 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі потреби, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Щомісячний платіж складає 467,52 грн. Дата останнього погашення заборгованості - не пізніше 31.03.2019 (а.с.7).

Згідно із розрахунком, наданим банком до позовної заяви, заборгованість за вказаним договором від 16.03.2016 станом на 11.11.2019 становить 12026,75 грн і складається із: заборгованості за кредитом в сумі - 6133,43 грн, заборгованості за відсотками - 1900,08, заборгованості по пені - 3993,24 грн (а.с.5).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами 16.03.2016 було укладено договір про надання ОСОБА_1 кредиту, в результаті якого у відповідачки виникли кредитні зобов`язання, які вона не виконувала в належний спосіб, в результаті чого виникла заборгованість.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Надаючи оцінку анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, підписаній 04.06.2010 ОСОБА_1 , зокрема, відсутності в ній положень про процентну ставку та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, суд першої інстанції залишив поза увагою наявність підписаної між сторонами Генеральної угоди від 16.03.2016, якою і були обґрунтовані позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Матеріали справи не містять даних про те, що зазначена Генеральна угода від 16.03.2016 визнана недійсною, скасована, а отже її вимоги повинні виконуватись сторонами.

Виходячи із встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінених апеляційним судом в сукупності згідно з приписами процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем було підтверджено належними та допустимими доказами укладення між сторонами 16.03.2016 договору про надання кредиту, умови якого передбачали сплату в тому числі і відсотків за користування кредитними коштами, а тому вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення на його користь із ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом підлягали задоволенню.

Розмір заборгованості по відсоткам підтверджений розрахунком позивача (а.с.5) та відповідачкою в жодний спосіб не спростований, у зв`язку з чим позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення відсотків належить задовольнити в повному обсязі.

З огляду на те, що судом допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.01.2020 підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення на підставі ст. 376 ч.1 п.1, 3 ЦПК України.

Рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає зміні шляхом збільшення суми судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції з 960,5 грн до 1287,07 грн (позовні вимоги задоволені на 67% (6133,43 + 1900,08) х 100 : 12026,75 = 67%) (1921 х 67 : 100 =1287,07))

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалось з огляду на ч.1 ст. 367 ЦПК України.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2881,50 грн судових витрат за розгляд справи в апеляційному суді.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.1,3, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом - скасувати та задовольнити вимоги в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д) 1900,08 грн (одна тисяча дев`ятсот вісім гривень вісім копійок) заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2020 року в частині стягнення судового збору змінити, збільшивши суму судових витрат, що стягуються з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з 960,5 грн до 1287 (однієї тисячі двісті вісімдесяти семи) грн 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д) 2881(дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн 50 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 19.03.2020.