Ухвала

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 686/27915/18

провадження № 61-8617св19

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Висоцької В. С., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Сімоненко В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Хмельницький обласний академічний музично-драматичний театр ім. Старицького,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2019 року в складі судді: Мазурок О. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 березня 2019 року в складі колегії суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 27 березня 1993 року по 31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 знаходилася в трудових відносинах з Хмельницьким обласним академічним музично-драматичним театром, як артист драми.

Наказом № 196-к від 24 жовтня 2018 року її звільнено з роботи з 31 жовтня 2018 року за закінченням строку контракту.

Вказане звільнення позивач вважає незаконним, оскільки контрактом від 01 листопада 2016 року № 14 передбачено її призначення на посаду провідного майстра сцени. Разом з тим ця професія не передбачена Державним класифікатором професій (ДК 003.2010). Класифікатором визначено посади артистів. Відсутня така професія і в розділі майстрів, яка передбачає 103 найменування посад майстрів серед яких провідний майстер сцени не зазначений.

Наказом Міністерства культури України від 01 липня 2016 року № 497 «Про затвердження Порядку формування на конкурсній основі кадрового складу художнього та артистичного персоналу державних та комунальних закладів культури» затверджено перелік посад серед яких 27 посад артистів, при цьому не зазначено посади провідного майстра сцени, оскільки це є не посадою, а рівнем кваліфікації працівника.

Таким чином контракт відповідно до статті 216 ЦК України є недійсним правочином, який не створює юридичних наслідків, виходячи з того, що трудовий договір з нею є таким, що укладений на невизначений термін, а тому її звільнення суперечить вимогам трудового законодавства.

Позивач вважає, що відносно неї адміністрацією театру проведено звільнення за її позицію, як голови профспілкової організації, по захисту трудових прав працівників. Підтвердженням цього є її звернення від 09 жовтня 2018 року до директора театру щодо виплати працівникам добових по відрядженнях.

Крім того термін дії контракту 31 жовтня 2018 року закінчувався у 39 працівників театру, але всім продовжили термін дії контракту до 2 років, а вона була звільнена без пояснення причин. У порівняні з іншими працівниками, які залишилися працювати в театрі, вона має більш високу кваліфікацію, про що свідчить те, що оплата праці їй проводилась по 19 розряду, максимальному для театру на період її звільнення.

У період дії контракту вона не притягувалась до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до пункту 9.3.7. Галузевої угоди між Міністерством культури України та профспілкою працівників культури України на 2017-2022 роки від 08 червня 2017 року рекомендовано керівникам закладів культури у разі, якщо строк повноважень члена профспілкового комітету закладу культури, трудові відносини з яким відповідно до законодавства регулюються виключно контрактом, на час закінчення дії цього контракту не сплив, продовжувати контракт з таким працівником на термін не менш ніж на термін дії його повноважень.

На день пред`явлення позову позивач перебуває у вимушеному прогулі 23 дні з 01 листопада 2018 року по 23 листопада 2018 року, а тому відповідач зобов`язаний виплатити на її користь заробітну плату в сумі 7 267,62 грн.

ОСОБА_1 просила:

скасувати наказ № 196-к від 24 жовтня 2018 року про її звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП;

поновити її на посаді актора драми обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького;

виплатити на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 7 267,62 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 березня 2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького 2 400 грн витрат, пов`язаних з отриманням правової допомоги.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що:

звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП здійснено з дотриманням вимог законодавства про працю і її трудові права при звільненні порушені не були;

посада «провідний майстер сцени», яку обіймала позивач, відноситься до категорії «Професіонали» і відповідає Переліку посад професійних творчих працівників театрів та посад спеціальностей працівників інших специфічних театральних професій, що затверджений Постановою КМ України від 23 лютого 2006 року № 208 і належить до посад професійних творчих працівників та не суперечить вимогам документу «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 84. Діяльність у галузі драматичного мистецтва та інша розважальна діяльність», що затверджений наказом Міністерства культури і мистецтв України 04 лютого 2000 року № 32;

помилковими є доводи позивача про те, що укладений з позивачем оскаржуваний трудовий договір є недійсним з підстав відсутності посади «провідного майстра сцени». Вказана посада була передбачена штатним розписом Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру станом на 01 січня 2016 року і у своїй заяві від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_1 просила прийняти її саме на посаду провідного майстра сцени;

посилання позивача на те, що вона була головою профспілкового комітету первинної організації профспілки працівників культури України Хмельницького обласного академічного музично-драматичного театру ім. Старицького та на неї поширюються гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів, передбачених статтею 252 КЗпП, апеляційний суд відхилив, оскільки ОСОБА_1 звільнена на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП у зв`язку із закінченням строку дії контракту, а не за ініціативою власника, тому у цьому випадку попередня згода профспілкової організації на звільнення працівника не вимагається;

посилання на пункт 9.3.7. розділу 9.3. галузевої угоди, яка укладена між Міністерством культури України та професійною спілкою працівників культури України на 2017-2022 роки апеляційний суд відхилив, оскільки пункт 9.3.7. розділу 9.3. угоди має рекомендаційний характер;

аргумент апеляційної скарги про необґрунтованість стягнення витрат на правову допомогу апеляційний суд відхилив, оскільки витрати підтверджені належними доказами. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а не витрат на правову допомогу.

Аргументи учасників справи

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить оскаржені рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що з 39 працівників театру, в яких закінчувався термін дії контракту, звільнено з роботи тільки позивача при цьому позивач має більш високу кваліфікацію та не притягувалася до дисциплінарної відповідальності. Звільнення ОСОБА_1 не відповідає вимогам Конвенція МОП від 22 червня 1982 № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року. Зазначає, що контракт між сторонами не відповідає типовій форму контракту з працівником, затвердженої наказом Мінпраці України № 23 від 15 квітня 1994 року, зокрема, у ньому не зазначена кваліфікація працівника і державному класифікаторі професій і посад відсутня посада провідного майстра сцени.

Зазначає, що відповідач не врахував пункт 9.3.7. галузевої угоди між Міністерством культури України та профспілкою працівників культури України на 2017-2022 роки від 08 червня 2017 року, а також пункт 7.2.4 колективного договору, яким передбачено обов`язок роботодавця щодо недопущенню звільнення чи дострокового розірвання контракту з ініціативи роботодавця з працівником, який обраний до складу профспілкового комітету без погодження з вищим за рівнем профорганом (обласним комітетом профспілки, ЦК профспілки). Вказує, що за закінченням строку звільнення повинно проводитися на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП, а не згідно пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП.

Особа, яка подала касаційну скаргу, не погоджуюся з висновками суду апеляційної інстанції щодо стягнення судових витрат в сумі 2 400 грн, оскільки користуватись правовою допомогою чи ні це право відповідача, і справа не відноситься до категорії складних. Крім того суд не витребував розрахунку витрат на правову допомогу.

У вересні 2019 року Хмельницький обласний академічний музично-драматичного театру ім. Старицького надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Відзив мотивований тим, що підставою для звільнення позивача стало закінчення строку дії трудового договору, а не ініціатива роботодавця. Волю на укладення контракту позивач виявила, коли зверталася із заявою про прийняття на роботу за строковим трудовим договором - контрактом, і в цей же момент позивач виразила свою волю на припинення такого контракту після закінчення строку, на який він був укладений. Зазначає, що пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП є окремою підставою для припинення та може бути застосований виключно коли підставою для звільнення стає порушення умов самого контракту, про що окремо має бути зазначено в наказі про звільнення з посиланням на пункт контракту, який порушено, а також поясненням суті такого порушення. Вказує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката був співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що існує необхідність відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 331/1626/16-ц (провадження № 61-713св18); Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 147/1072/15-ц (провадження № 61-13385св18); Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2020 року у справі № 592/14598/18 (провадження № 61-2530св20), щодо застосування частини третьої статті 252 КЗпП України.

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року прийнято та призначено до розгляду справу Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частині другій статті 403 ЦПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Тлумачення наведеної норми процесуального права свідчить про те, що на розгляд об`єднаної палати може бути передана справа, якщо в аналогічній (подібній) справі викладено інший висновок щодо застосування норми права. Подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за їхніми елементами: суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вважає, що у цій справі відсутній предмет (об`єкт) для розгляду справи Об`єднаною палатою, оскільки у справах № 331/1626/16-ц (провадження № 61-713св18), № 147/1072/15-ц (провадження № 61-13385св18), № 592/14598/18 (провадження № 61-2530св20), інші фактичні відносини, які не є подібними до відносин у справі № 686/27915/18.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

ЄСПЛ вважає, що вислів «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Так, ЄСПЛ зазначає, що правильно мають застосовуватися і функціональні повноваження суду. Зокрема, порушення було визнане у справах проти України, коли при перегляді постанов Вищого господарського суду України Верховний Суд України, який міг або скасувати постанову Вищого господарського суду України та повернути справу на новий розгляд до нижчого суду, або ж припинити провадження у справі, залишив у силі постанову апеляційного суду, перевищивши свої повноваження (FIRMA VERITAS, TOV v. UKRAINE, ЄСПЛ, № 2217/07, § 26-30, від 15 травня 2012 року).

Тому Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку відсутністю предмета (об`єкта) для перегляду. У такому випадку суд (Об`єднана палата) не буде вважатися судом, встановленим законом,

Керуючись статтями 7, 260, 402, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Повернути справу № 686/27915/18 на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: В. С. Висоцька

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Є. В. Синельников

В. М. Сімоненко

М. Є. Червинська