Постанова

Іменем України

28 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 671/376/19-ц

провадження № 61-9374св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області, Волочиська міська об`єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради Хмельницької області, товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Подільська зернова компанія»;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2020 року

у складі судді Бабій О. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 травня 2020 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької

області, Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області, товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Подільська зернова компанія» (далі - ТОВ «Агрофірма «Подільська зернова компанія») про визнання права на земельну частку (пай).

Позовна заява мотивована тим, що 17 травня 1982 року він був прийнятий до складу членів колективного сільськогосподарського підприємства «Заповіт Ілліча» (далі - КСП «Заповіт Ілліча»), яке знаходилося

у с. Гарнишівка Волочиського району Хмельницької області. 28 вересня 1993 року рішенням сесії Гарнишівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області було вирішено передати у колективну власність

КСП «Заповіт Ілліча» 1 446 га землі, із них: ріллі - 1235 га, садів - 24 га, сінокосів - 147 га, пасовищ - 40 га.

25 січня 1994 року він був звільнений з КСП «Заповіт Ілліча» за власним бажанням, проте з членів колгоспу « Заповіт Ілліча » виключений не був.

23 січня 1996 року рішенням загальних зборів членів КСП «Заповіт

Ілліча» було створено на базі колгоспу сільськогосподарське товариство закритого типу «Гарнишівське», яке у подальшому було перетворено

у сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Гарнишівське». Згодом товариство було визнано банкрутом та ліквідовано, а земельні ділянки (паї) були передані в оренду ТОВ «Агрофірма «Подільська зернова компанія».

Із довідки Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області від 05 грудня 2018 року

№ 846 йому стало відомо про те, що він не був внесений у списки розпаювання членів колишнього КСП «Заповіт Ілліча».

Позивач вважав, що оскільки рішення сесії Гарнишівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області про передачу землі колгоспу «Заповіт Ілліча» у колективну власність та видачу державного акту на право колективної власності на землю було прийнято 28 вересня 1993 року, а на цей момент він був членом цього колгоспу, тому має право на земельну частку (пай), незважаючи на відсутність його у списках громадян, що додаються до державного акту на право колективної власності на землю.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним

право власності на земельну частку (пай) у розмірі, що був встановлений для члена колгоспу «Заповіт Ілліча», яке знаходилося у с. Гарнишівка Волочиського району Хмельницької області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не був внесений у списки розпаювання членів колишнього

КСП «Заповіт Ілліча», неправомірність такого невнесення у списки ним

не доведена. При цьому ОСОБА_1 17 травня 1982 року був прийнятий

у члени « Заповіт Ілліча » і звільнений 25 січня 1994 року за власним бажанням із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Гарнишівське». Державний акт на право колективної власності на землю колгоспу « Заповіт Ілліча » був виданий та зареєстрований 18 серпня 1995 року на підставі рішення Гарнишівської сільської ради сільської ради Волочиського району Хмельницької області.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2020 року - залишено без змін.

Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також зазначив, що позивачем не доведено, що на час отримання колгоспом «Заповіт Ілліча» державного акту на право колективної власності на землю (18 серпня 1995 року) він був членом цього колгоспу, так як одночасно з його звільненням з роботи припинилося його членство у колгоспі « Заповіт Ілліча ». При цьому апеляційний суд виходив із того, що позивача було звільнено з роботи не за власним бажанням, а за систематичне порушення трудової дисципліни згідно з протоколом засідання правління колгоспу «Заповіт Ілліча» від 26 січня 1994 року № 1, а, отже, з урахуванням пункту 6 Примірного статуту колгоспу, затвердженого 25 березня 1988 року Четвертим Всесоюзним з`їздом колгоспників, його членство в колгоспі припинено.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової

палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання

касаційної скарги. Відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Волочиського районного суду Хмельницької області.

У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки належним чином не дослідили та не встановили усіх обставин справи.

17 травня 1982 року він був прийнятий у члени КСП «Заповіт Ілліча» та після звільнення з роботи у січні 1994 року він не був виключений із його

членів, оскільки зборами уповноважених членів колективного господарства не приймалося рішення про його виключення, а доказів протилежного відповідачами не надано. Законом не передбачено можливості автоматичного виключення особи із членів колгоспу у разі звільнення

з роботи, а тому прийняття відповідного рішення повноважним органом управління підприємства про виключення з членів підприємства має бути обов`язковим. Отже, його членство у колгоспі не було припинено.

Рішення Гарнишівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області про передачу землі колгоспу «Заповіт Ілліча» у колективну власність та видачу державного акту на право колективної власності на землю було прийнято 28 березня 1993 року і на цей час він був членом цього колгоспу, а тому має право на земельну частку (пай).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення

від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року

№ 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну

власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»

право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом

та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Судом установлено, що згідно з архівним витягом з протоколу зборів уповноважених членів колгоспу «Заповіт Ілліча» від 17 травня 1982 року № 2 ОСОБА_1 прийнято у члени цього колгоспу.

Згідно із відомостями трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 судами встановлено, що 14 травня 1982 року його було прийнято на роботу

у колгосп «Заповіт Ілліча», а 25 січня 1994 року - звільнено за власним бажанням. Запис про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням посвідчено посадовими особами сільськогосподарського товариства

з обмеженою відповідальністю «Гарнишівське», яке зареєстроване як юридична особа лише 06 березня 2000 року (а. с. 8).

Рішенням Гарнишівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області від 28 вересня 1993 року передано землі колгоспу «Заповіт Ілліча»

у колективну власність та постійне користування.

Рішенням загальних зборів членів колгоспу «Заповіт Ілліча» від 23 січня 1996 року (протокол № 1) ухвалено ліквідувати колгосп, створити на його базі акціонерне товариство закритого типу «Гарнишівське».

Згідно з ухвалою Господарського суду Хмельницької області

від 27 листопада 2008 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Гарнишівське» ліквідовано.

Державний акт на право колективної власності на землю колгоспу «Заповіт Ілліча» був виданий та зареєстрований 18 серпня 1995 року (серія ХМ 035) на підставі рішення Гарнишівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області від 28 вересня 1993 року № 14.

Відповідно до довідки Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області

від 05 грудня 2018 року № 846 ОСОБА_1 не був внесений у списки розпаювання членів колишнього КСП «Заповіт Ілліча», причина невнесення невідома (а. с. 10).

Згідно з вимогами статей22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня

1993 року) та вищевказаного Указу Президента України особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня

2004 року № 7 «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95

«Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана

із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі

у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести

ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок вступу до підприємства (колгоспу) і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї врегульовуються статутом відповідного підприємства.

Оскільки позивач не надав суду Статут КСП «Заповіт Ілліча», хоча апеляційний суд у порядку частини п`ятої статті 12 ЦПК України надав йому таку можливість, суд застосував Примірний статут колгоспу, затверджений 25 березня 1988 року Четвертим Всесоюзним з`їздом колгоспників, відповідно до пункту 6 якого членство в колгоспі зберігається

за колгоспниками, які припинили роботу по старості або інвалідності,

а також за особами, які тимчасово вибули з колгоспу у випадках направлення на роботу в інші колгоспи, міжгосподарські підприємства

і організації, в промисловість або в інші галузі народного господарства на строк, встановлений правлінням колгоспу.

Апеляційним судом також установлено, що згідно з протоколу засідання правління колгоспу «Заповіт Ілліча» від 26 січня 1994 року № 1, наданим архівним відділом Волочиської районної державної адміністрації Хмельницької області, позивача було звільнено з роботи за систематичне порушення трудової дисципліни, а не за власним бажанням.

При цьому суд не взяв до уваги запис у трудовій книжці позивача

про звільнення за власним бажанням, оскільки його було вчинено сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Гарнишівське», яке було зареєстроване як юридична особа лише у березні 2000 року, що позивач визнав.

За таких обставин, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позивачем не доведено, що на час отримання КСП «Заповіт Ілліча» (18 серпня 1995 року) державного акту на право колективної власності на землю він був членом цього колгоспу, так як він припинив роботу у колгоспі не по старості або інвалідності та не був направлений правлінням колгоспу на роботу

в інші колгоспи, підприємства і організації на певний строк, а тому з його звільненням у січні 1994 року одночасно припинилося його членство

у колгоспі. Оскільки державний акт на право колективної власності на землю колгоспу « Заповіт Ілліча » було видано та зареєстровано 18 серпня 1995 року (серія ХМ 035), а ОСОБА_1 було звільнено з колгоспу 26 січня 1994 року й він не був включений у списки розпаювання членів колишнього КСП «Заповіт Ілліча», то підстав для визнання за ним права на земельну частку (пай) немає.

Посилання касаційної скарги на те, що відповідачами не доведено та не спростовано, що на час розпаювання земель колишнього КСП «Заповіт Ілліча» ОСОБА_1 не був членом цього колгоспу безпідставні, так як саме позивач має доводити ці обставини, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України). При цьому суд повністю сприяв у реалізації його права участі у змагальному процесі.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Інших доводів касаційна скарга не містить.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Д. Д. Луспеник