Справа № 712/8833/20
Провадження №4с/712/87/20

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Ліпатовій Н.Г.,

за участю представника скаржника адвокат Заруба С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 09.09.2020 року звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Овдієнко С.В. від 31.07.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 42623897, якою накладено арешт на пенсію; зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Овдієнко С.В. винести нову постанову, якою в порядку ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» щомісячно стягувати з його пенсії 20 % на погашення боргу, як це було раніше; стягнути з державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Овдієнко С.В. на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Скаргу мотивував наступним: ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № 42623897. Державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Овдієнко С.В. в межах виконавчого провадження було винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої були арештовані всі його рахунки. Тому він був позбавлений можливості зняти у відділенні АТ КБ «Приватбанк» пенсію з власного рахунку. Зазначив, що він не ухилявся від виконання власних борових зобов`язань і щомісячно з його єдиного джерела доходу (пенсії) в порядку, визначеному ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувалося 20 %. Тож раптово накладений арешт вважає не обґрунтованим та не доцільним. Більше того, вказана постанова про арешт коштів боржника є незаконною та такою, яка порушує не лише норми чинного законодавства, а і його власні права та свободи. Накладення арешту на рахунки фактично позбавляє його права на існування, адже єдиним джерелом доходу в нього є пенсія. Неможливість отримувати пенсію створює умови, за яких в нього немає можливості купувати продукти харчування, ліки, предмети гігієни, інші продукти першої необхідності, що в результаті позбавляє права на життя. Наголосив на тому, що право на життя та належне соціальне та матеріальне забезпечення є основоположними правами людини. Вказав, що для захисту своїх порушених прав він змушений був звернутися до адвоката та сплатити його послуги у розмірі 3000 грн. за надання консультаційних послуг та підготовку документів до суду (позову), попередньо зайнявши вказану суму у родичів, у зв`язку з тим, що він не обізнаний у всіх юридичних тонкощах і без належної правової допомоги не мав змоги відновити свої порушені права у судовому порядку.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.09.2020 скаргу прийнято до провадження.

Начальником відділу Центрального відділу ДВС Павленко В.А. до суду скерований відзив на скаргу, в якому представник відділу просив відмовити у задоволенні скарги повністю. У відзиві зазначено наступне: на виконані в Центральному відділі ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 42623897 від 31.07.2020 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-81 від 06.04.2007 року Соснівського районного суду м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 104286,02 грн. Станом на 25.09.2020 року борг за вищевказаним документом не погашений.

31.07.2020 головним державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження 85321,81 грн. Так як арешт банком було накладено, то рахунки боржника не мають спеціального режиму використання та/або звернення стягнення на такі кошти не заборонено законом. Зазначено, що згідно ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. З вищевикладеного вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» відсутнє обмеження щодо накладення арешту на рахунки боржників, на які зараховується пенсія. Оскільки в оскаржуваній постанові державним виконавцем зроблено зауваження банку про те, що арешту підлягають всі кошти окрім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику, а до відділу виконавчої служби не надходило повідомлення з банку щодо статусу коштів і рахунку, відкритого на ім`я боржника. Крім того, від боржника також не надходило документів на підтвердження того, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на такому рахунку, заборонено законом. За таких обставин, виконавець не мав передбачених законом підстав для зняття арешту з коштів боржника в межах виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Заруба С.О. скаргу підтримала, просила задовольнити її в повному обсязі.

Державний виконавець Центрального ВДВС міста Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився, скерував заяву про розгляд справи за відсутності представника Центрального ВДВС.

Заслухавши думку адвоката скаржника, розглянувши матеріали скарги, дослідивши надані докази, суд вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ст.12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя, а у ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що на виконані в Центральному відділі ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 42623897 з примусового виконання виконавчого листа № 2-81 від 06.04.2007 року Соснівського районного суду м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 104286,02 грн.

Примусове виконання рішень в силу частини 1 статті 5 Закону «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

В силу положень ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» метою накладення арешту є забезпечення реального виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Овдієнко С.В. від 31.07.2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 85321,81 грн.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Пунктом 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Згідно п.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (серія НОМЕР_2 ), виданого 14.07.2014, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком.

Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, визначено право клієнта - юридичної особи для здійснення деяких видів виплат, зокрема, заробітної плати, відкрити поточні рахунки фізичним особам, уклавши з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб. У разі неукладення такого договору використовується звичайний поточний рахунок юридичної особи. Для здійснення виплат заробітної плати, пенсії тощо з будь-якого рахунку юридичної особи фізичній особі банк відкриває спеціальний рахунок (підпункти 6.7, 6.9).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 28.09.2020 року ОСОБА_1 має в АТ КБ «Приватбанк» картку, рахунок НОМЕР_3 , на яку боржник отримує пенсійні виплати. На даний рахунок накладено арешт, згідно ВП №42623897.

При цьому, банк, в якому арештовано кошти боржника, відповідно до ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» не повідомив державного виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову державного виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

В даному випадку, державний виконавець, маючи відомості про те, що даний на рахунок надходить пенсія скаржника, може самостійно зняти арешт відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України Про виконавче провадження на підставі поданих боржником або банком документів, підтверджуючих, що на рахунок надходять пенсійні виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертався до державного виконавця з метою зняття арешту в порядку ст.52 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом №19.25.36/57719 від 04.08.2020 року Центральний ВДВС міста Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) повідомив ОСОБА_1 про те, що у них відсутні повноваження для зняття арешту з майна боржника в порядку ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

За змістом статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, з дотриманням передбаченого законодавством порядку дослідження доказів, ухвалення судових рішень, судом було повно та всебічно з`ясовано всі обставини справи, на підставі яких, вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволенню, оскільки права заявника щодо його права вільно розпоряджатися та володіти своєю власністю порушені та підлягають захисту.

Вимога про зобов`язання державного виконаця в подальшому стягувати з пенсії боржника не більше 20 відсотків не є належним способом захисту відповідно до ст.451 ЦПК України, оскільки такий обов`язок державного виконавця вже встановлено ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, адвокат скаржника Заруба С.О. в судовому засіданні просила стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів заявника під час судового розгляду справи судом першої інстанції здійснювала адвокат Заруба Світлана Олександрівна, яка на підтвердження повноважень представника надала суду ордер на надання правової допомоги ЧК №175559 07.09.2020 р., виписаний на підставі договору від 04.08.2020 року, який підписано сторонами: замовником ОСОБА_1 та адвокатом Зарубою С.О. а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 01.03.2017 року.

Як встановлено в ч. 4 ст. 58 ЦК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Таким чином, повноваження адвоката Заруби С.О., як представника заявника підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством, - ордером. Подання суду інших документів з цією метою не передбачене.

Наявні у справі документи безперечно свідчать про те, що ОСОБА_3 брала участь у розгляді справи як адвокат на підставі договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 04.08.2020 року, укладеного з позивачем ОСОБА_1 .

При цьому, жодних підстав стверджувати про те, що правова допомога адвокатом Зарубою С.О. надавалась скаржнику на безоплатній основі, не встановлено.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвокатом надано Договір про надання правової допомоги від 04.08.2020, укладений між адвокатом Зарубою С.О. та ОСОБА_1 , акт виконаних робіт від 05.08.2020 р. до договору про надання правової допомоги від 04.08.2020 року, відповідно до якої розмір гонорару адвоката склав 3000 грн., виходячи із того, що вартість 1 години роботи складає 500 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 28, ОСОБА_1 11 серпня 2020 року сплачено адвокату 3000 грн. за надання юридичних послуг.

Представником позивача зазначено, що на надання юридичних послуг адвокатом витрачено шість годин, де кожна година становить 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно зі ст.ст.133,137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Згідно з п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Беручи до уваги зазначене вище, а також прийняте у цій справі рішення, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати за надання правової допомоги.

Дослідженими у судовому засіданні доказами надання ОСОБА_1 професійної правничої допомоги, у відповідності до вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України, розмір витрат, на думку суду, є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, в зв`язку з чим заявлені вимоги підлягають задоволенню в цій частині вимог, а саме в розмірі 3000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 259-265, 447- 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Овдієнко С.В. від 31.07.2020 про накладення арешту на кошти боржника скасувати в частині накладення арешту на рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_3 , на яку боржник отримує пенсійні виплати.

Стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси шляхом подачі у п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлений 01.10.2020 року.

Головуючий Т.Є.Троян