Дата документу 18.03.2020
Справа № 501/4262/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1

до

відповідачів

1 ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

2 ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

3 ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

4 ОСОБА_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

5 ОСОБА_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1

третя особа: виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області, місце знаходження: м. Чорноморськ Одеської області, проспект Миру, буд. 33

предмет та підстави позову: про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

сторони в судове засідання не з`явились

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача.

1. 06 грудня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (далі відповідачі) з вимогою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

2. Позов обґрунтував тим, що квартира АДРЕСА_2 була передана в постійне користування їхній родині. Основним наймачем квартири була їх мати ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщені № 15-5554 від 12 червня 2018 року в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані:

- ОСОБА_1 (позивач);

- ОСОБА_4 (відповідач);

- ОСОБА_2 (відповідач);

- ОСОБА_3 (відповідач);

- ОСОБА_5 (відповідач);

- ОСОБА_6 (відповідач);

- ОСОБА_8 (малолітня донька позивача).

Однак, відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не проживають в житловому приміщенні понад п`ять років без поважних причин про що складено акти сусідами про проживаючих осіб в житловому приміщенні

Відповідачі не проживають в спірній квартирі протягом 7 років, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою не цікавляться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням а ні позивач, а ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили.

На сьогодні, коли зросли витрати на комунальні послуги, опалення, водо забезпечення, водовідведення, газопостачання, позивачу дуже важко утримувати вказану квартиру. Більша частина послуг вираховується за кількістю зареєстрованих осіб. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідачі не проживають, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушуються його права. У зв`язку з реєстрацією такої кількості працездатних осіб, позивач не має можливості отримати субсидію та інші пільги по утриманню квартири, що змусило його звернутися до суду з даним позовом.

3. Відповідачі не надали відзиву на позов.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала (а.с.68).

5. Відповідачі та представник третьої особи надали до суду заяви (а.с.48, 52-53, 57, 65), в яких визнали позовні вимоги, заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

6. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.

7. Судом встановлено. що квартира АДРЕСА_2 була передана в постійне користування родині ОСОБА_1 .

Основним наймачем квартири була ОСОБА_7 , що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру (а.с.16-17).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15).

8. Відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщені № 15-5554 від 12 червня 2018 року (а.с.8).

Однак відповідачі в квартирі не проживають, комунальні платежі не сплачують, що підтверджується актами про не проживання (а.с.9-14).

9. Позивач несе витрати по утриманню квартири.

V. Оцінка Суду.

А. Загальні принципи.

10. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

11. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.

12. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.

Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідачів в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

13. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

14. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України кодексу України (далі ЖК).

Зокрема, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, в даній ситуації втручання у право відповідачів здійснюється на підставі статті 71 ЖК, яка регулює правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім`ї.

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

15. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».

3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

16. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідачів, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.

17. Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

18. Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

19. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

20. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

21. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

22. Згідно статті 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за відсутньою особою на протязі шести місяців.

Будь-яких заяв до ЖЕУ та інших установ про те, що відповідачі будуть відсутніми за місцем реєстрації та збереження за ними права на користування за цією адресою не надходило.

23. Згідно статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки,- провадиться в судовому порядку.

24. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

25. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, суд бере до уваги визнання позову відповідачами.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 206, 258-259, 263-265, 354 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- задовольнити повністю.

2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_2 .

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Іллічівський міський суд Одеської області.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

7. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

8. Повний текст рішення складено 18 березня 2020 року.

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області М.І.Петрюченко