Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6848/17 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю.І.
Категорія 36 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/6848/17 за позовом Житомирського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою Житомирського міського центру зайнятості на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Драча Ю.І. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року Житомирський міський центр зайнятості звернувся до суду із названим позовом та просив стягнути на свою користь із відповідачки кошти, отримані як допомога по безробіттю в сумі 10171, 63 грн. та судові витрати.

В обгрунтування позову зазначив, що 29.06.2016 ОСОБА_1 звернулася до Житомирського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та за відсутності підходящої роботи 30.06.2016 отримала статус безробітного із призначенням допомоги по безробіттю відповідно до п.п.1, 3,4 ст. 22, п.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності». Зазначив, що відповідачка перебувала на обліку як безробітна з 30.06.2016. 29.11.2016 остання повідомила про те, що з 2012 року по теперішній час виконує обов`язки присяжного засідателя в Богунському районному суді м. Житомира

Відповідачка перебувала на обліку в Житомирському міському центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю у період із 30.06.2016 по 02.03.2017. За результатами звірки з Пенсійним фондом України виявлено факт зайнятості відповідачки, тобто у період перебування на обліку як безробітного. В результаті розслідування страхового випадку, згідно Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №390 від 28.04.2019, встановлено, що ОСОБА_1 є присяжним Богунського районного суду м. Житомира на підставі рішення 12 сесії 26 скликання Богунської районної ради м. Житомира №101 від 21.08.2012. Таким чином, перебуваючи на обліку у Житомирському МЦЗ як безробітна, отримуючи допомогу по безробіттю, відповідачка отримувала винагороду за виконання обов`язків присяжного у суді й, відповідно до ст. 4 ЗУ «Про зайнятість населення», з 30.06.2016 відносилася до категорії зайнятого населення та не мала права отримувати допомогу по безробіттю.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23.06.2020 у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Житомирський міський центр зайнятості, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги в своїй сукупності аналогічні мотивам позовної заяви. Окремо наголошується, що на час виконання присяжним обов`язків у суді, відповідно до положень ст. ст. 67,68 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі особи належать до категорії зайнятого населення. ОСОБА_1 відповідно до п.5 ст.1 Закону №5067 вільно обрала вид діяльності, не заборонений законом, зокрема такий, що не пов`язаний з виконанням оплачуваної роботи, а також професією та місце роботи відповідно до своїх здібностей.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В суді апеляційної інстанції представник Житомирського міського центру зайнятості Кузнєцова Г.В. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що не є перешкодою для розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 29.06.2016 звернулася до центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні та за відсутності підходящої роботи 30.06.2016 їй було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 3).

Перебуваючи на обліку в Житомирському міському центрі зайнятості як безробітна з 30.06.2016 року, 29.11.2016 року відповідачка повідомила про те, що з 2012 року по теперішній час виконує обов`язки присяжного засідателя в Богунському районному суді м. Житомира.

Згідно Акта №390 розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 28.04.2017 встановлено, що ОСОБА_1 належить до категорії зайнятого населення, оскільки являється присяжним у Богунському районному суді м. Житомира згідно з рішенням 12 сесії 6 скликання Богунської районної ради м. Житомира №101 від 21.08.2012

Оскільки за період з 30.06.2016 року по 18.01.2017 рік відповідачці виплачено допомогу по безробіттю в сумі 10171,63 грн. (а.с. 7), тому наказом Житомирського міського центру зайнятості № 122 від 04.05.2017 вжито заходів по поверненню зазначених коштів (а.с. 5).

Кошти відповідачкою в добровільному порядку не повернуто, а тому позивач звернувся до суду за захистом свої прав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконання роботи присяжного у суді є обов`язком громадянина, залученого до здійснення правосуддя. Тобто, виконання обов`язків присяжного не є працею за наймом в розумінні приписів ч. 1 ст. 4 Закону №5067. Таким чином, присяжний, який виконує свій обов`язок у суді, не відноситься до зайнятого населення, визначеного ч. 1 ст. 4 Закону №5067, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 5 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення», відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», іншими актами законодавства.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону № 5067-VI статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Нормами ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» визначено перелік прав, якими користуються зареєстровані безробітні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-ІІІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно до частини 1статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: 1) працевлаштування безробітного; 2) поновлення безробітного на роботі за рішенням суду; 3) вступу до навчального закладу на навчання з відривом від виробництва; 4) відрахування із навчального закладу; 5) призову на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу; 6) набрання законної сили вироком суду про позбавлення волі безробітного або направлення його за рішенням суду на примусове лікування; 7) призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку; 8) призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості; 9) подання письмової заяви про бажання здійснювати догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 10) подання письмової заяви про відмову від послуг державної служби зайнятості; 11) зміни місця проживання;12) закінчення строку їх виплати; 13) зняття з обліку за невідвідування без поважних причин державної служби зайнятості 30 і більше календарних днів; 14) відмови безробітного від двох пропозицій підходящої роботи або від двох пропозицій проходження професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості, у тому числі осіб, які вперше шукають роботу та не мають професії (спеціальності); 15) відмови від роботи за спеціальністю, професією, набутою після професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості; 16) смерті безробітного.

Відповідно до п.14 ч.2 ст. 22 «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: здійснюють обмін інформацією з Пенсійним фондом України для забезпечення виконання вимог цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття";

проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників (п.18 цього Закону в ред. на момент виникнення спірних правовідносин).

Позивач зазначає, що ним на виконання зазначених вимог Закону було проведено розслідування цільового та ефективного використання коштів Фонду та встановлено, що ОСОБА_1 приховала належність до категорії зайнятого населення на момент реєстрації в Центрі зайнятості 29.06.2017 та в подальшому, оскільки вона належала до категорії зайнятого населення, так як є присяжною у Богунському районному суді м. Житомира.

Відповідно до довідки №1451/19-Вих від 27.08.2019, наданої територіальним управлінням державної судової адміністрації України у Житомирській області, ОСОБА_1 є присяжним Богунського районного суду м. Житомира. За період з 2016-2017 роки нарахованого та виплаченого доходу не має (а.с.80).

Відповідно до ст. 63 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя.

Згідно з ч. 1 ст. 65 зазначеного Закону присяжним може бути громадянин України, який досяг тридцятирічного віку і постійно проживає на території, на яку поширюється юрисдикція відповідного окружного суду, якщо інше не визначено законом.

Частиною 1 ст. 67 Закону передбачено, що суд залучає присяжних до здійснення правосуддя у порядку черговості на строк не більше одного місяця на рік, крім випадків, коли продовження цього строку зумовлено необхідністю закінчити розгляд справи, розпочатий за їхньою участю.

Нормами ст. 68 цього Закону встановлено, що присяжним за час виконання ними обов`язків у суді виплачується винагорода, розрахована виходячи з посадового окладу судді місцевого суду з урахуванням фактично відпрацьованого часу в порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Присяжним відшкодовуються витрати на проїзд і наймання житла, а також виплачуються добові. Зазначені виплати здійснюються за рахунок коштів бюджетної програми на здійснення правосуддя територіальними управліннями Державної судової адміністрації України за рахунок коштів Державного бюджету України. За присяжними на час виконання ними обов`язків у суді за місцем основної роботи зберігаються всі гарантії та пільги, визначені законом. Час виконання присяжним обов`язків у суді зараховується до всіх видів трудового стажу. Звільнення присяжного з роботи або переведення на іншу роботу без його згоди під час виконання ним обов`язків у суді не допускається. На присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканності суддів, установлені законом, на час виконання ними обов`язків із здійснення правосуддя. За обґрунтованим клопотанням присяжного заходи безпеки щодо нього можуть уживатися і після закінчення виконання цих обов`язків.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що позов є безпідставним, оскільки виходячи із системного аналізу зазначених вище норм, вбачається, що присяжний, який виконує свій обов`язок у суді, не відноситься до зайнятого населення у розумінні частини 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення", а виконання роботи присяжного у суді є обов`язком громадянина, залученого до здійснення правосуддя.

До того ж позивач сам погоджувався проводити виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у період з 29.11.2016 до 02.03.2017, тобто після того, як ОСОБА_1 29.11.2016 повідомила позивача про те, що вона є присяжним у Богунському районному суді м. Житомира.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26 вересня 2014 pоку).

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального Закону, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, а тому підстави для скасування судового рішення в розумінні положень ст. 376 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Житомирського міського центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.10.2020.

Головуючий Судді