Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1023/20 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 77 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Кучерявого О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/1023/20 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу» про визнання дій неправомірними, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. в м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даними позовом, у якому просив визнати неправомірним дії відповідача щодо звільнення його з роботи, скасувати наказ №2937- к/тр від 12.11.2019 про звільнення та поновити його на посаді комплектувальника проводів. Позовні вимоги мотивував тим, що згідно наказу № 2 359 к/тр від 13.09.2019 на умовах строкового трудового договору він був прийнятий на роботу у ТОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу», строком з 16.09.2019 по 13.11.2019 включно. 24 жовтня 2019 року наказом військового комісара Бердичівського ОМВК № 199, молодшого лейтенанта запасу - ОСОБА_1 25.10.2019 було знято з військового обліку осіб офіцерського складу запасу Бердичівського ОМВК у зв`язку із прийняттям на військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Підставою цього наказу став наказ Міністра оборони України № 584 від 22.10.2019, розпорядження військового комісара Житомирського ОВК № 7/1396 від 22.20.2019. Відповідно до п. 216 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України у день призову на військову службу ОСОБА_1 , Бердичівський ОМВК повідомив про це роботодавця позивача. Зазначав, що незважаючи на вказане повідомлення, 12.11.2019 товариством було видано наказ № 2 937- к/ тр про звільнення його з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпПУ, про що було повідомлено листом №3490 від 13.11.2019 року. У подальшому, ОСОБА_1 направив на адресу товариства довідку № 9042 від 15.11.2019 про те, що він проходить службу у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, та просив поновити його на роботі. На своє звернення останній отримав відповідь № 23 від 09.01.2020, у якій ТОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу» повідомило, що позивача звільнено на законних підставах. На подальші звернення, з метою доведення, що він був призваний на службу не за контрактом, а за призовом офіцерського складу, товариство так і вважало, що позивача призвано на службу за контрактом. За результатами інспекційного відвідування Управління Держпраці в Житомирській області, згідно листа № 19-11/67/с-975 позивача було повідомлено про те, що його звільнено незаконно, на адресу ТОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу» направлено акт та винесено припис керівнику товариства ОСОБА_2 , щодо усунення виявлених порушень. Посилаючись на ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції від 08.02.2015 зі змінами внесеними Законом України від 15.01.2015 116-VIII, КЗпПУ позивач, вважає дії адміністрації ТОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу» та своє звільнення незаконним.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірним дії ТОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу» щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи, скасовано наказ №2937- к/тр від 12.11.2019 про звільнення ОСОБА_1 з роботи та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді комплектувальника проводів у ТОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу». Стягнуто з ТОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу» в дохід держави судовий збір у розмірі 2 522,40 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки клопотанню відповідача про застосування строків позовної давності. Крім того, роботодавець зобов`язаний зберігати посаду та середній заробіток за працівником призваним на військову службу виключно у тому випадку, якщо такий працівник призваний під час дії особливого періоду. В період призову на строкову службу позивача, особливого періоду на території України оголошено не було, оскільки не було прийнято законів Верховної Ради України та не винесено указ президента.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу № 2 389-к/тр від 13.09.2019, ОСОБА_1 за його заявою від 12.09.2019, було прийнято на роботу у ТОВ «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу» з 16.09.2019 по 13.11.2019 включно, у виробничій відділ на посаду комплектувальника проводів.

З наказу за №2 937-к/тр виданого 12.11.2019 «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу»", вбачається, що ОСОБА_1 був звільнений з посади комплектувальника проводів 13.11.2019 згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України та проведено з ним повний розрахунок шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, про що до його відому доведено повідомленням за вих. № 3490 від 13.11.2019 року.

З Витягу наказу МОУ (по особовому складу) № 584 від 22.10.2019, вбачається, що відповідно до ч. 5 ст. 11, ч. 7 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 було призвано на військову службу за призовом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України строком на 18 (вісімнадцять) місяців та призначено слухачем курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Згідно витягу з наказу військового комісара Бердичівського ОМВК № 119 від 24.10.2019 відповідно до пп. 1 п.6 ст. 37 глави VI Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами) молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 з 25.10.2019 знято з військового обліку осіб офіцерського стану запасу Бердичівського ОМВК у зв`язку з прийняттям на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно довідки № 9042 від 15.11.2019 виданої начальником відділу персонального та стройового Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, молодший лейтенант запасу ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що права позивача були порушені спірним наказом відповідача про його звільнення із займаної посади, оскільки він прийнятий на військову службу під час дії особливого періоду, тому не було приводу для звільнення його з роботи.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «;Про альтернативну (невійськову) службу», «;Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті57, частиною п`ятою статті61 Закону України «Про освіту».

З положень зазначених норм законів вбачається, що гарантії, передбачені частинами третьою, четвертою статті 119 КЗпП України надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду.

Визначення «особливого періоду» наведено у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року , відповідно до статті 1 якого:

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» особливий період -період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

У листі Міністерства оборони України від 1 жовтня 2015 року № 322/2/8417, зазначено, що особливий період в Україні настав з 17 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/201.

Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону № 3543-XII, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі №813/402/17 зауважила, що за змістом наведених визначень, навіть за введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Таким чином, на позивача поширюються гарантії, визначені частиною третьою статті 119 КЗпП України, а відтак суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про незаконність наказу № 2 937 - к/тр від 12 листопада 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Посилання відповідача на те, що на ОСОБА_1 не поширюються правила ч.3 ст. 119 КЗпП України, оскільки останній був звільнений з роботи за п.2 ст.36 КЗпП України не узгоджуються зі змістом наведених вище норм матеріального права, ґрунтуються на довільному їх трактуванні заявником.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не вірно застосував норми ст. 233 КЗпП України, є необгрунтованими та не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги.

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, законодавець відлік строку звернення до суду за захистом порушеного трудового права пов`язує з фактом отримання працівником або трудової книжки, або наказу про звільнення.

Листом за №3490 від 13 листопада 2019 року відповідач лише повідомив ОСОБА_1 про те, що він звільнений з роботи з посади комплектувальника проводів виробничого відділу з 13 листопада 2019 року, згідно п.2 ст.36 КЗпП України і йому необхідно з`явитися у відділ кадрів для отримання трудової книжки. Із зазначеним листом відповідач не направив позивачу копію спірного наказу.

Суд першої інстанції з пояснень позивача встановив, що копію наказу про звільнення він отримав 11.01.2020, як додаток до листа відповідача №23 від 09.01.2020. Цей факт не був спростований відповідачем.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо звернення позивача до суду у межах місячного строку визначеного ст.233 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 копію наказу про звільнення з роботи отримав 11 січня 2020 року, а до суду з позовом звернувся 10 лютого 2020 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактичний строк перебігу позовної давності розпочався, саме 25 листопада 2019 року, коли ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Управління Держпраці у Житомирській області є безпідставними, оскільки законодавець відлік строку звернення до суду за захистом порушеного трудового права пов`язує з фактом отримання працівником або трудової книжки, або наказу про звільнення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг Енд Шуберт Україна Жу» залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 29 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді