ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року

м. Харків

Справа №641/1615/19

Провадження № 22ц/818/322/20

Категорія: житлові

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

треті особи: Територіальний підрозділ відділу адміністративних послуг Слобідського району м. Харкова Департаменту адміністративних послуг та споживчого ринку Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2019 року у складі судді Онупко М.Ю., -

встановив:

04 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , в якому просив усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користування квартирою шляхом визнання дітей відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою; зобов`язати Територіальний підрозділ відділу адміністративних послуг Слобідського району м. Харкова Департаменту адміністративних послуг та споживчого ринку Харківської міської ради зняти з реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказував, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2003 року. З 10.06.2003 року у квартирі проживав син позивача ОСОБА_5 , який у 2006 році зареєстрував у квартирі свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у 2012 році зареєстрував свого другого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 його син ОСОБА_5 помер та був знятий з реєстрації у квартирі позивача.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі з червня 2017 року.

Позивач зазначав, що ОСОБА_2 та її малолітні діти порушують його право власності, чинять перешкоди у користування та розпорядженні належною йому квартирою. Відповідач не приймає участі в утриманні квартири, оплаті комунальних послуг, а тому позивач змушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих осіб.

Крім того, відповідач та її діти не є членами сім`ї позивача в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР. Вважає, що ОСОБА_2 не має законних підстав користування квартирою, оскільки будь-яких угод щодо користування відповідачем ОСОБА_2 житлом позивача між сторонами не укладалося, відповідач не входить до кола осіб членів сім`ї власника, та не може бути визнана членом сім`ї власника з огляду на те, що не веде разом з власником спільне господарство.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилався на обставини, які були вказані і в позовній заяві, а також зазначав, що рішення суду першої інстанції ухвалено без дослідження всіх фактичних обставин справи та доказів, з невірним тлумаченням норм матеріального права. Вважає, що судом не взято до уваги ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі як член сім`ї сина позивача, однак з моменту смерті наймача ОСОБА_5 перестала бути членом його сім`ї. Висновок суду першої інстанції, що відповідачі є рідними онуками ОСОБА_1 , а відтак є членами родини позивача, не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Позивач проживає в іншому житлі, окремо від відповідача і не пов`язаний спільним побутом, та не має взаємних прав та обов`язків. Позивач не має можливості розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, Разом з тим, на його утримання позивача перебуває дрйгий його син, який є інвалідом дитинства, якому потрібна постійна допомога, догляд та лікування, сам позивач є інвалідом другої групи, який постраждав внаслідок Чернобильської катастрофи, а відтак квартира є єдиним джерелом доходи родини позивача, адже пенсійне забезпечення не покриває розходів на виживання двох пенсіонерів та дитини інваліда.

Позбавлення позивача права користування та розпорядження належним йому на праві власності майном є непропорційним втручанням у конституційно закріплений принцип непорушності права приватної власності.

Також є недоведеним факт того, що відповідач не має іншого житла, адже вона має матір, яка має житло та є матір`ю та бабусею відповідачів, є членом родини відповідача та може оселити їх у себе. Відповідач проживала у спірній квартирі в якості члена сім`ї сина позивача і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, який може бути припинений на вимогу власника майна на підставі ст. 406 ЦК України ( постанова Верховного суду від 15 травня 2017 року (справа № 734/387/15-ц) та від 27.02.2019( справа № 357/7940/16-ц).

08.01.2020 представником Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до суду апеляційної інстанції надано письмові пояснення, в яких представник просить розглядати справу у її відсутність, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2019 року просить залишити без змін. Зазначає, що з метою недопущення безпритульності малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_6 заперечує оскільки ОСОБА_2 належним чином зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 разом із дітьми, постійно проживають в ній, іншого житла, належного ОСОБА_7 на праві власності або користування, не має.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_8 адвокат Костиря Г.А. просить апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. З ч. 1 ст. 255 ЦПК України, судові витрати, в тому числі витрати відповідача на правничу допомогу, в розмірі 12 000грн. покласти на позивача.

Відзив мотивовано тим, що в частині встановлення обставин справи які свідчать про необґрунтованість позовних вимог та як наслідок застосування судом норм матеріального права - є законним. Разом з тим вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права при винесені судового акту. Так, представник відповідача двічі звертався до суду з клопотанням про закриття провадження у даній справі, посилаючись на очевидні зловживання своїм правом на звернення до суду з боку позивача, та знущальний і антигуманний зміст позовних вимог. Не гуманність заявлених позовних вимог полягає в тому, що позивач є рідним дідом ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) які проживають разом із своєю матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Натомість дід, як особа, зі спеціальним статусом, тобто така на яку законом покладений обов`язок, брати участь у виховання та за наявності підстав брати участь в утримані онуків, приймає рішення залишити власних онуків без житла, тобто в умовах шкідливих та небезпечних не тільки для їх психологічного, але й для фізичного стану - що в свою чергу є дією протиправною. Після смерті батька та під час безперервних судових проваджень на фоні постійних психологічних стресів, що супроводжувались психологічним тиском з боку позивача на родину відповідача, та реалізації погроз у спосіб заявленого позову, у одного із малолітніх дітей відповідачки розвинулась тяжке захворювання (ювенільний ідооптаичний артрит), внаслідок чого було присвоєно ступінь інвалідності. Наявні в матеріалах справи докази цього заслуговують на увагу суду, бо мають безпосередній причино-наслідковий зв`язок із зловживанням позивачем своїм правом на звернення до суду з однаковими, завідомо безпідставними позовними вимогами. Позивачем вже подавалось до Комінтернівського районного суду м. Харкова такий самий позов до відповідача та її малолітніх дітей з вимогою «про усунення перешкод у володінні і користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 » (справа №641/3085/18). За результатами розгляду справи №641/3085/18, Комінтернівським районним судом м. Харкова 18.12.2019року постановлено рішення про відмову ОСОБА_1 у позові. Зазначене рішення набуло законної сили. Таким чином, відповідно до положень п. З ч. 1 ст. 255 ЦПК України, провадження по справі, яка зараз розглядається, повинно бути закрито.

В судовому засідання апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Крім того, ОСОБА_1 просив зважити і на ту обставину, що після смерті його сина ОСОБА_5 він перебував у шоковому стані і надав згоду на реєстрацію ОСОБА_2 в цій квартирі з огляду на те, що в ній зареєстровані неповнолітні онуки.

Однак у подальшому відношення ОСОБА_8 до нього стало вкрай негативним, вона ставилася до нього відверто вороже, не дозволяла навіть увійти в квартиру, разом зі своїм другом, який представляє її інтереси в судах, виставили його за двері і поставили умову, що лише тоді дозволять спілкуватися онуками, коли він перепише на неї чи на дітей квартиру.

Відповідач та її представник в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, причину не повідомили.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому така особа на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно частини 3 ст.12 та частини 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи справу суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо здійснення ними всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 ;на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2003 року реєстровий № 2246, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полехіною А.М. ( том 1 а.с. 20).

Згідно наданої суду довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № cdde0ad6-a7c3-4710-b84c-5c7aaf0b5abb від 18.02.2019 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.10.2006 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 11.09.2012 року, ОСОБА_2 з 01.06.2017 року ( том 1 а.с. 21).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (том 1 а.с. 22).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ( том 1 а.с. 23) .

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1 а.с. 24).

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18 грудня 2018 року у цивільній справі №641/3085/18 під головуванням судді Чайки І.В. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у володінні і користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ( том 1 а.с. 60).

Вказане рішення набрало законної сили, не переглядалося.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03.06.2019 року у даній справі №641/1615/19 відмовлено в прийнятті заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_9 про уточнення позовних вимог, а також відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Костирі Геннадія Анатолійовича про закриття провадження у справі за п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. (а.с.148-151).

Ухвалюючи рішення 19.09.2019 року рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини, на які він посилався у позовній заяві, як на підставу своїх вимог, що позивачем не доведено факту порушення відповідачем його прав власності та наявності передбачених законом підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду, оскільки суд першої інстанції розглянув справу в межах позовних вимог, наданих доказів, та ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дійсно, стаття 391 ЦК України, на яку посилався ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовною заявою, передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, з огляду на положення ст.ст.12, 43, 81 ЦПК України саме власник зобов`язаний надати суду належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження його доводів про те, що відповідач порушує його право власності на квартиру і що саме у вказаний ним спосіб закон передбачає поновлення судом його порушеного права..

Проте таких доказів позивачем не надано.

Як вбачається з матеріалів справи і не оспорюється позивачем, неповнолітні діти ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх мати, відповідач ОСОБА_2 вселилися в належну на праві приватної власності квартиру позивач з його згоди.

Дійсно, ним, як власником, не визначався порядок користування відповідачами житловими кімнатами та місцями загального користування, не визначалися також строки, розподіл витрат за комунальні послуги, плата з утримання квартирою, орендна плата тощо.

Однак позивач, як власник житлового приміщення, не позбавлений права встановити такі умови та порядок користування житловим приміщенням (ст.159 ЖК, ст.810 ГК), а у разі їх невиконання відповідачкою вимагати застосування правових наслідків, передбачених ст. ст.165, 168, 169 ЖК, ст.321 ЦК України).

Відповідачем не оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, а тому в цій частині рішення апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.03.2020 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина