АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року

м. Чернівці

Справа № 725/2910/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18 грудня 2019 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Іщенко І.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом.

Позивач просив:

-визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 разом із ним за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 ;

-стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 100 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що 01 червня 2017 року рішенням Старовижівського районного суду Волинської області було розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 , який був укладений та зареєстрований 12 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старовижівського районного управління юстиції Волинської області за актовим записом № 40.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 .

До розлучення сторони разом із сином ОСОБА_3 проживали у Старій Вижівці Волинської області. До чотирьохрічного віку дитина розвивалась згідно з віком, активно спілкувалась з однолітками та дорослими.

Рішенням суду не було визначено місце проживання дитини.

Після розлучення дитина продовжила проживати разом з матір`ю до середини березня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачем у добровільному порядку здійснювались платежі на утримання дитини в розмірі близько 2 000 гривень щомісячно.

Під час побачень з сином він почав помічати, що дитина відстає у розвитку від своїх ровесників в плані спілкування, дикції, є емоційно відстороненою та пасивною.

Під час останнього побачення у середині березня 2019 року у будинку АДРЕСА_2 був безлад, дитина була неохайно одягнута, хворіла на педикульоз, а в будинку були відсутні продукти харчування для дитини.

Позивачу стало відомо, що дитина практично весь свій час проводила у будинку, не спілкувалась з однолітками, не відвідувала дошкільний навчальний заклад останнім часом.

ОСОБА_2 , перебуваючи у нестійкому психоемоційному стані, не повідомивши причин та термін її відсутності, залишила будинок, де перебував позивач та їх син, та пішла у невідомому напрямку. У зв`язку із відсутністю ОСОБА_2 вдома протягом декількох днів, позивач вирішив повернутись разом з дитиною у місто Чернівці.

З 20 березня 2019 року дитина проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважав, що ОСОБА_2 не виконує належним чином свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина, що спричинило затримку його загального розвитку та проблеми соціалізації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18 грудня 2019 року позов задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання та виховання дитини ОСОБА_3 до його повноліття в розмірі 1 100 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 травня 2019 року.

Вирішено допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення суду мотивоване тим, що матеріальне становище позивача та створені ним умови проживання є більш сприятливими для повноцінного розвитку, навчання та виховання сина ОСОБА_3 ніж у відповідача, а тому у якнайкращих інтересах дитини слід визначити місце проживання з батьком.

Оскільки відповідач є працездатною особою, може і повинна надавати допомогу на утримання дитини у розмірі необхідному для її розвитку та виховання, суд дійшов висовку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1 100 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким передати спір в частині визначення місця проживання дитини за підсудністю за місцем проживання відповідача. В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил підсудності.

В частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, позов має розглядатися за місцем реєстрації відповідача.

Суд першої інстанції ухвалив рішення без залучення до участі у справі служби у справах дітей за місцем реєстрації та проживання матері і дитини та без дослідження умов їх проживання.

Служба у справах дітей Чернівецької міської ради надала висновок про доцільність проживання дитини з батьком, не оглянувши місце постійного проживання матері і дитини.

Позивачем не було вказано жодних виняткових обставин, за наявності яких суд мав підстави для визначення місця проживання дитини разом із батьком.

Суд не взяв до уваги факт примусового вивезення батьком дитини із постійного місця проживання під час відрядження матері.

Батько створює перешкоди для спілкування матері із сином.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Вказує, що посилання апелянта щодо порушення судом правил підсудності є необґрунтованим.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення місця проживання дитини разом із ним.

Відповідач не має офіційного регулярного доходу та власного житла.

Матеріальне становище позивача та створені ним умови проживання є більш сприятливими для повноцінного розвитку, навчання та виховання сина ОСОБА_3 ніж у відповідача.

Окрім того, відповідач не надала жодного доказу на підтвердження того, що на момент вивезення позивачем дитини до міста Чернівці, вона перебувала у відрядженні.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

01 червня 2017 року рішенням Старовижівського районного суду Волинської області було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був укладений та зареєстрований 12 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старовижівського районного управління юстиції Волинської області за актовим записом № 40 (а.с.16-17).

В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , який виданий Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с. 18).

Згідно листа Служби у справах дітей Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області № З-5/01-12/2-19 від 9 квітня 2019 року вбачається, що відповідно до заяви позивача про взяття на особливий контроль за умовами проживання, виховання та доступу до дошкільної освіти сина ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу між подружжям залишився проживати з матір`ю в селищі міського типу Стара Вижівка Волинської області, працівниками служби у справах дітей було обстежено умови проживання та виховання дитини за місцем проживання. Встановлено, що дитина разом з мамою проживає в новому двохповерховому будинку, в хороших умовах: має окрему кімнату, іграшки, забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку. Матері було рекомендовано влаштувати хлопчика до дошкільного навчального закладу. В жовтні 2018 року хлопчика було зараховано до складу вихованців дошкільного навчального закладу. Дитина відвідувала вказаний заклад (а.с.24).

Згідно характеристики на вихованця закладу дошкільної освіти (ясла-садка) «Сонечко», яке знаходиться в селищі міського типу Стара Вижівка, від 11 квітня 2019 року вбачається, ОСОБА_3 заклад систематично не відвідує, з 18 лютого 2019 року по теперішній час дитина в закладі відсутня. В колективі однолітків хлопець насторожений, для встановлення контакту потрібен адаптаційний період, не відразу підпорядковується інструкціям, може проявити мовний негативізм, потрібні додаткові зусилля для включення в діяльність, соціально-побутові навички та навички самообслуговування недостатньо сформовані. На заняттях ініціативи не проявляє, має низький рівень розвитку пізнавальної мотивації, уваги, сприйняття, стан активного словника не відповідає віковій нормі. Дитина забезпечена необхідним приладдям, іграшками,одягом, який завжди чистий, випрасуваний.Влаштуванням дитини в заклад дошкільної освіти займалася бабуся ОСОБА_5 слів бабусі, мати дитини- ОСОБА_2 хворіє, тому не має змоги приводити і забирати дитину з садочка (а.с.37).

Згідно довідки національного антинаркотичного союзу № 19/08/288 від 20 серпня 2019 року, який розташований в місті Москва Російської Федерації, вбачається, що з 5 квітня по 20 серпня 2019 року ОСОБА_2 працювала у вказаній організації на посаді психолога з окладом 35 000 рублів (а.с.83)

Згідно довідки національного антинаркотичного союзу № 19/10/345 від 9 жовтня 2019 року, який розташований в місті Москва Російської Федерації, вбачається, що з 1 вересня 2019 року ОСОБА_2 працює у вказаній організації на посаді психолога з окладом 35 000 рублів (а.с.124)

Згідно висновку психолога Чернівецького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 29 березня 2019 року вбачається, що зі слів батька після розлучення дитина продовжила проживати разом з матір`ю до середини березня 2019 року за адресою по АДРЕСА_2 . Батько повідомив, що протягом останніх півтора року поведінка та емоційний стан матері змінилися, вона обмежила міжособистісні контакти, не забезпечувала належний догляд за дитиною, не займалась вихованням та розвитком хлопчика. Під час останнього візиту батька за місцем проживання відповідача в оселі був безлад, відсутні продукти харчування, хлопчик мав занедбаний вигляд та хворіла на педикульоз. Мати залишила дитину на батька, не повідомивши причин та термін її відсутності. Наступного дня позивач разом з сином виїхали з Волинської області та на даний час перебуває з дитиною за місцем свого проживання в місті Чернівці.

Враховуючи вищевказану інформацію, повідомлену батьком та результати спостереження психолога, останній зробив припущення, що теперішній стан дитини зумовлений негативним впливом вищевказаних факторів та спричинив затримку загального розвитку дитини та проблеми соціалізації (а.с.23).

Відповідно до консультативного висновку ОКУ «Обласний центр медико-соціальної реабілітації дітей з ураженнями нервової системи» від 2 травня 2019 року ОСОБА_3 має діагноз: розлад психологічного розвитку із загальним недорозвитком мовлення II групи, тривожно-фобічний розлад (а.с.36).

Позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 , що пітверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23660143 від 1 липня 2014 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 165564116 від 6 травня 2019 року (а.с. 33-35).

Згідно акту оцінки потреб сім`ї / особи № 02-05/92 від 28 березня 2019 року вищевказане житло знаходиться в центрі міста, відповідає санітарно-гігієнічним умовам та є комфортним місцем для проживання та розвитку дитини. Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї до вказаного акту вбачається, що складні життєві обставини відсутні (а.с. 27-31).

Позивач працює на посаді психолога-консультанта в Адвокатському об`єднанні «Софяк та партнери» з окладом 6 000 гривень на місяць, що підтверджується довідкою № 88 від 4 квітня 2019 року(а.с.21).

Позивач позитивно характеризуюсь за місцем роботи, що підтверджується відповідною характеристикою з місця роботи від 4 квітня 2019 року (а.с. 22).

Згідно довідки департаменту інформатизації МВС України станом на 28 березня 2019 року ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості немає та в розшуку не перебуває (а.с.25).

Згідно довідки Чернівецької обласної психіатричної лікарні № 153 від 02 квітня 2019 року ОСОБА_1 за психіатричною допомогою в ПНД Чернівецької обласної психіатричної лікарні за останні п`ять років не звертався, на «Д» «К» обліку не перебуває, відомостей щодо звернення в інші психіатричні заклади немає (а.с.26).

Висновком комунальної установи Черівецького міського інклюзивно-ресурсного центру № 1 Управління освіти Чернівецької міської ради про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини № 781 від 24 червня 2019 року рекомендовано ОСОБА_3 навчальну програму для дітей з тяжкими порушеннями мовлення. За умов організації інклюзії потребує 4 години корекційно-розвиткових занять(а.с.106-108).

Згідно довідки спеціального дошкільного навчального закладу № 37 для дітей з вадами мови за № 30 від 6 вересня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 відвідує вказаний заклад з 30 липня 2019 року.

Згідно характеристики на вихованця спеціального дошкільного навчального закладу № 37 для дітей з вадами мови ОСОБА_3 вбачається, що рівень пізнавальної мотивації, уваги і сприйняття хлопчика покращується. Дитина із задоволенням слухає казки, вірші, почав вчити вірші напам`ять, хоча раніше у нього такого бажання не було. Влаштуванням дитини в садочок займався батько та бабуся. Вони приводять та забирають дитину завжди вчасно. Бабуся, батько та дідусь проявляють до дитини чуйне і уважне ставлення, цікавлятья його здобутками, прислухаються до порад спеціалістів, старанно виконують запропоновані для дитини завдання. В садочок хлопчик приходить завжди читим, охайним, з гарним настроєм і зустрічає з радістю рідних, які збирають його додому (а.с.103).

Згідно висновку органу опіки та піклування Чернівецької міської ради №01/02-24/2350 від 13 вересня 2019 року виконавчий комітет вважає за доцільним визначити місце проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання по АДРЕСА_1 (а.с. 87-88).

Висновком психолога Чернівецького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за результатами психологічної діагностики ОСОБА_3 від 25 лютого 2020 року встановлено, що дитина прихильна до обох батьків, закорема ставлення до матері позитивне, він за нею сумує та прагне зустрічей, проте виявляє бажання жити разом з батьком та у складних ситуаціях схильний опиратися на підтримку та допомогу батька.

Згідно Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 з 03 березня 2020 року зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції правил підсудності в частині вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Вирішуючи питання про прийняття до провадження справ, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Відповідно до статті 19 ЦПК України цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Отже, згідно з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункті першому статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Згідно частини 1 статті 27 ЦПК України за загальним правилом територіальної підсудності позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 28 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав визначення підсудності за вибором позивача.

Зокрема в силу частини 1 статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача є квартира АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до Першотравневого району міста Чернівці (а.с.20).

За альтернативної підсудності право вибору суду, до якого він бажає звернутися, належить саме позивачу. ОСОБА_1 обрано суд за своїм місцем реєстрації та проживання.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд, правильно керувався частиною 1 статті 28 ЦПК України, та дійшов висновку про те, що справа підсудна Першотравневому районному суду міста Чернівці.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 05 червня 2019 року у справі № 205/1155/17.

Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частинами 1, 2 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

До інших обставин, що мають істотне значення (у контексті приписів частини 1 статті 161 СК України), можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц та Верховним Судом у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 363/3907/16-ц та від 27 листопада 2019 року у справі № 400/829/17.

З матеріалів справи вбачається, що і батько, і матір дитини мають позитивні характеристики, належні умови проживання та доходи.

Доказів того, що будь-хто із батьків своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, суду не надано.

Разом з тим суд першої інстанції, врахувавши висновок органу опіки та піклування Чернівецької міської ради, дійшов висновку, що проживання сина з батьком найбільше відповідатиме інтересам дитини, її розвитку і забезпеченню усіх потреб.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Доказами, які є в матеріалах справи, підтверджується, що ОСОБА_3 має діагноз: розлад психологічного розвитку із загальним недорозвитком мовлення II групи, тривожно-фобічний розлад, що підтверджується випискою із історії хвороби та потребує спеціальної щоденної посиленої уваги, як то заняття з логопедом та проходження навчальної програми для дітей з тяжкими порушеням мовлення.

Під час проживання у родині відповідача розвитком та станом здоров`я ОСОБА_3 переважним чином опікувалась мати відповідача, що підтверджується характеристикою на вихованця закладу дошкільної освіти (ясла-садка) «Сонечко» Загорського К.В. від 11 квітня 2019 року, з якої вбачається, що з часу влаштування дитини у вказаний дошкільний заклад з 9 жовтня 2018 року по 18 лютого 2019 року мати хлопчика жодного разу не відвідала вказаний навчальний заклад.

Відповідач не надала жодних доказів на підтвердження її перебування разом із дитиною протягом вказаного періоду.

Окрім того, вищевказаною характеристикою підтверджується факт тривалої відсутності ОСОБА_3 у вищевказаному дошкільному закладі? що також дає підстави вважати, що мати хлопчика не була зацікавлена у належному виконанні наданих їх Службою у справах дітей Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області рекомендацій щодо необхідності відвідування хлопчиком дошкільного навчального закладу.

Також? як вбачається із пояснень відповідача та підтверджується наданими нею довідками, працевлаштування її на посаді психолога в національний антинаркотичний союз, який розташований в місті Москва Російської Федерації, відбулося на постійній основі, що свідчить про те, що відповідач перебуваючи переважну частину часу за межами України, не зможе належним чином займатися вихованням та розвитком своє дитини, яка потребує постійної уваги та зважаючи на її хворобу, відповідного лікування.

Надання ОСОБА_2 доказів щодо її реєстрації в Україні з 03 березня 2020 року як фізичної особи-підприємця не доводить того факту? що вона припинила працювати у вищевказаній організації на момент такої реєстрації.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши висновок органу опіки і піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з батьком, взявши до уваги стан здоров`я ОСОБА_3 , особливості догляду за ним, а також створення батьком, бабусею та дідусем належних умов для проживання, виховання, догляду та лікування дитини, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 .

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суд першої інстанції, виходячи із встановлених обставин, надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом не встановлено виняткових обставин для розлучення малолітньої дитини з матір`ю та не враховано принцип 6 Декларації прав дитини не можуть бути взяті до уваги, оскільки Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України, у той час як Конвенція про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України. Отже, при визначенні місця проживання дитини встановленню підлягають не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини суди мають встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 662/1006/16-ц.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення без залучення до участі у справі служби у справах дітей за місцем реєстрації та проживання матері і дитини та без дослідження умов їх проживання є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 72 Постанови Кабінету Міністрів № 866 від 24 вересня 2008 року про «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно- територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Враховуючи те, що дитина з березня 2019 року проживає у місті Чернівці, що підтверджується відомостями з акту оцінки потреб сім`ї / особи № 02-05/92 від 28 березня 2019 року та актом ТОВ «Еврокомунбуд» від 8 квітня 2019 року, позивач правомірно звернувся до служби у справах дітей Чернівецької міської ради щодо висновку про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 за місцем його останнього проживання (перебування).

Наведеним вище нормами закону не передбачено необхідність складення додаткового висновку органу опіки та піклування за місцем проживання матері.

Окрім того безпідставним є посилання апелянта на те, що служба у справах дітей Чернівецької міської ради, надавши висновок про доцільність проживання дитини з батьком, не оглянула місце постійного проживання матері.

Як вбачається з листа виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 вересня 2019 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто заяви батьків дитини ОСОБА_3 щодо надання до суду висновку про визначення місця проживання дитини в присутності обох батьків та представників. На засіданні комісії кожній стороні та їх представникам була надана можливість висловитись та надати пояснення по суті справи. Комісією були ретельно вивчені документи, подані законними представниками дитини, в тому числі і акти обстеження умов проживання сторін.

Отже, визначаючи місце проживання дитини із батьком, вказаною комісією було належним чином взято дло уваги та досліджено умови проживання як позивача, так і відповідача.

Щодо аргумента апелянта про те, що позивач створює перешкоди у її спілкуванні з сином, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що мати дитини не обмежена у можливості реалізації належного їй права на спілкування з дитиною, вияв турботи стосовно дитини та участь у її вихованні. Вона може реалізувати свої права шляхом досягнення домовленості з батьком дитини про встановлення часу спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування, чи за судовим рішенням.

Помилковими також є доводи апелянта щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про стягнення аліментів.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до приписів частини 1 статті 182 СК України під час визначення розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Апеляційний суд вважає, що вищевказаний прожитковий мінімум визначений законом є недостатнім для забезпечення нормального та гармонійного розвитку дитини.

Отже, суд першої інстанції, у відповідності до вимог статті 182 СК України, врахувавши всі обставини справи, які мають істотне значення для вирішення цього питання, зокрема стан здоров`я дитини, і те, що дитина знаходиться на утриманні позивача, мати дитини має регулярний дохід та матеріальну можливість сплачувати аліменти, а також відсутність у неї інших утриманців, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1 100 гривень.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367,368,374,375,381,382 ЦПКУкраїни,суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 17 березня 2020 року

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна