Номер провадження: 22-ц/813/3672/20
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2019 року у складі судді Прийомової О.Ю.

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області, про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, №5143/2019/968319 від 02.06.2018, укладеного у територіальному сервісному центрі № 5143 регіонального сервісного центру МВС України між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову позивач послався на те, що з 05.12.2003 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2 . У період шлюбу, за спільні кошти подружжя було придбано автомобілі, а саме: автомобіль «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , який був придбаний 22.04.2015 за 10 000 доларів США, та автомобіль «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_2 , який був придбаний 20.04.2016 за 10 000 доларів США. Вказані автомобілі були зареєстровані на відповідача - ОСОБА_2 . Рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області у справі №495/5023/18 від 13.09.2018 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , та на 1/2 частину автомобіля «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_2 . Проте, при зверненні до територіального сервісного центру №5143 МВС України для реєстрації за позивачем права власності на 1/2 частину вказаних вище автомобілів було виявлено, що автомобіль «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, був вже зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , згідно договору купівлі-продажу № 5143/2019/968319 від 02.06.2018.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області, про визнання договору купівлі - продажу недійсним - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що автомобіль «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, був проданий ОСОБА_2 ОСОБА_3 (двоюрідній сестрі відповідача), згідно договору купівлі-продажу № 5143/2019/968319 від 02.06.2018, без згоди позивача. Договір є фіктивним, оскільки постійно знаходиться у користуванні ОСОБА_2 . Не зрозуміло яким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 не знала, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, якщо остання жодного разу не з`являлася у судові засідання. ОСОБА_3 знала чи за обставинами справи не могла не знати, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, що не було встановлено судом. Також, судом не було встановлено, що відповідачі під час укладання договору купівлі-продажу автомобілю діяли добросовісно. Суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 є двоюрідною сестрою відповідача.

25.10.2019 Регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області надав суду відзив на скаргу, в якому зазначив, що вважає рішення законним і обґрунтованим.

29.10.2019 ОСОБА_2 надав суду відзив на скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення - без змін.

У судовому засіданні 25.02.2020 представник позивача просив скаргу задовольнити, а рішення - скасувати.

У судовому засіданні 25.02.2020 представник відповідача - ОСОБА_2. просив відмовити у задоволенні скарги, а рішення - залишити без змін.

У судове засідання 25.02.2020 представники ОСОБА_3 та Регіонального сервісного центру МВС України в Одеській області не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час і місце розгляду справи, і апеляційний суд, заслухавши думку представників учасників процесу, що з`явилися у засідання, вирішив розглянути справу.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З 05.12.2003 ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

Згідно з листом-відповіддю з Територіального сервісного центру 5143 №5143/735 від 22.05.2018 за період шлюбу сторонами було придбані два автомобілі: «TATA LPT 613», 2006 року випуску, д/н НОМЕР_1 , реєстрація з 22.04.2015 на підставі довідки-рахунку, та «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, д/н НОМЕР_2 , реєстрація з 20.04.2016 на підставі договору купівлі-продажу.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі №495/5023/18 від 13.09.2018 визнано автомобіль «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобілей «TATA LPT 613» та «MITSUBISHI GALANT».

Відповідно до листа №31/15/5143-1484 від 27.11.2018 Територіального сервісного центру 5143 повідомлено, що згідно Єдиного державного реєстру МВС станом на 27.11.2018 транспортний засіб марки «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, значиться в зареєстрованих на ім`я ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 02.06.2018.

Згідно з результатами аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, станом на 19.03.2019, власником автомобілю марки «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, є ОСОБА_3 .

Відповідно до п.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Розпоряджання майном, що є, у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно з ч.2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Проте, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, від 02.06.2018 укладений під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , що презюмує згоду на укладання договору.

Також, вказаний договір укладений у Територіальному сервісному центрі 5143 і його форма не передбачала наявність письмової згоди на продаж автомобілю з боку дружини продавця, на якого транспортний засіб був зареєстрований, що вбачається з листа Територіального сервісного центру 5143 від 22.05.2018.

Отже, судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про відмову у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області, про визнання недійсним договору купівлі - продажу транспортного засобу «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, №5143/2019/968319 від 02.06.2018, укладеного у територіальному сервісному центрі №5143 регіонального сервісного центру МВС України між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 11.03.2020.

Головуючий:

Судді: