Справа № 574/343/19 Провадження №2/574/19/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.

в присутності

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Міненко С.А. представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Буринської міської ради Сумської області про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися з даним позовом, уточнивши який зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, яку прийняли позивачі, оскільки проживали разом з ним на час його смерті. Серед спадщини є ј частина квартири, що розташована по АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю. Решта частини квартири, належить їм по ј кожному. Коли вони звернулися до нотаріуса було встановлено, що у свідоцтві на право власності на квартиру, яке видане ТОВ «Цукровик», загальна площа квартири записана 27,7 кв.м., тоді як за матеріалами технічної інвентаризації її площа становить 59,5 кв.м.. Також нотаріус звернув увагу на виправлення, яке мається у адресі квартири. З цих підстав останній не зміг видати свідоцтво про право на спадщину на неї. Повідомили, що збільшення площі квартири відбулося за рахунок об`єднання із сусідньою кімнатою АДРЕСА_2 колишнього гуртожитка. Вони зверталися із відповідною заявою з цього питання до Буринської міської ради з метою розширення загальної житлової площі, яка була розглянута 27.03.2008 року. Жодних заперечень щодо об`єднання цих кімнат від представників міської ради не було, у зв`язку з чим з того часу вони фактично зробили реконструкцію двох кімнат в одну житлову квартиру, в якій і живуть до теперішнього часу. Однак вирішення цього питання було не завершено, а тому вважали, що набули за набувальною давністю право власності на кімнату, яка була приєднана до їхньої квартири. В теперішній час вони неспроможні вирішити це питання, оскільки один із співвласників помер. Просили визнати за кожним з позивачів право власності на 1/12 частини зазначеної квартири в порядку спадкування після померлого ОСОБА_1 , а також право власності на ј частини квартири, за кожним.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Міненко С.А. заявлені вимоги підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини зазначені в позовній заяві.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов підтримали, просили розгляд справи провести без їх участі, про що повідомили до суду письмовою заявою.

Представник відповідача ОСОБА_2 пояснив, що Буринська міська рада проти позову заперечень не має. Дійсно, питання щодо розширення житлової площі квартири залишилося до кінця не вирішено. Однак останні відкрито володіли квартирою, жодних перепон міській раді не чинили. Вважав, що останні набули право власності на частину квартири, яка була збільшена за рахунок приєднання суміжної квартири.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.02.2000 року, органом приватизації ТОВ «Цукровик», було видано свідоцтво про право власності на житло, яким було посвідчено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира загальною площею 27,7 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

З довідки ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» видно, що вказана квартира була зареєстрована в реєстровій книзі №21 за номером 163 за позивачами та ОСОБА_1 на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності виданого ТОВ «Цукровик». При цьому вона складається з двох кімнат, має житлову площу 34,7 кв.м., загальну площу 59,5 кв.м. і розташована на першому поверсі одноповерхового будинку (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 помер (а.с.19).

Після смерті останнього відкрилася спадщина, яку прийняли позивачі по справі: ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 - син, які являючись спадкоємцем першої черги за законом в силу ст.1261 ЦК України, прийняли спадщину згідно з вимогами ч.3 ст.1268 цього Кодексу, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом визначеного законом строку не заявили про відмову від неї, що підтверджується поясненнями позивачки ОСОБА_1 , довідкою Буринської міської ради, свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвами про народження, копіями паспортів позивачів (а.с.20,24-35) і не оспорюється представником відповідача.

Позивачі звернулися до приватного нотаріуса Буринського районного нотаріального округу Головенської Л.В. з питанням оформлення спадщини, але остання письмово повідомила, що підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частки у вищевказаній квартирі, що належала померлому немає, оскільки наявні розбіжності у площі квартири, яка зазначена у свідоцтві про право власності на житло 27,7 кв.м., що було видане ТОВ «Цукровик» і матеріалами технічної інвентаризації, проведеної ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації», де вказана площа квартири 59,5 кв.м.. Також нотаріусом було виявлені виправлення в адресі квартири.

За таких обставин судом достовірно встановлено, що позивачі не спроможні захистити свої права в позасудовому порядку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату.

Даючи оцінку вищевказаним обставинам суд зважає на таке.

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України вважається, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Частиною 2 ст.372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що частки співвласників у вищевказаній квартирі, що належала ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності є рівними, оскільки наявність домовленостей між ними чи договору про інше судом не встановлено. Тобто частка кожного з них у квартирі становить ј.

З матеріалів інвентарної справи №163 на житловий будинок АДРЕСА_3 вбачається, що позивачі разом із спадкодавцем проживали в кімнаті № 10 гуртожитку колишнього цукрозаводу (ТОВ «Цукровик») на яку і отримали свідоцтво про право власності. При цьому, відповідно до акту поточних змін загальна та житлова площа квартири збільшилася за рахунок об`єднання із суміжною квартирою АДРЕСА_2 , наданою комісією Буринської міської ради для розширення в одну квартиру, в кімнаті 1-1 перебудовано опалювальну грубу під газове опалення, в кімнаті 1-4 перебудовано кухонну грубу, з коридорів загального користування виділено санвузол 1-5, що також підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с.13-15,54-55).

З копії рішення виконавчого комітету Буринської міської ради Сумської області від 27.03.2008 року №85 видно, що ОСОБА_1 зверталася до міської ради із заявою щодо поліпшення житлових умов шляхом виділення вивільненої квартири по АДРЕСА_3 , яка є суміжною з її квартирою. Комісії з житлових питань міськвиконкому було доручено допрацювати необхідні документи щодо вказаної заяви та інформувати виконком на наступному засіданні, а відповідно до протоколу засідання комісії з житлових питань члени комісії були не проти задоволення за умови надання додаткових документів (а.с.75,76).

Інших рішень Буринською міською радою з приводу розгляду заяви ОСОБА_1 не приймалося.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду ««майном» може бути «наявне майно», або активи, включно з вимогами, стосовно яких заявник здатен довести, що він мав принаймні «правомірне очікування» дієвої реалізації його майнового права» (Див.: Malhous v. Czech Republic (dec.) [GC], no. 33071/96, ECHR 2000-XII; Draon v. France [GC], no. 1513/03, ECHR 2006-IX; Pressos Compania Naviera S. A. and Others v. Belgium, no. 17849/91, §§ 29-31, ECHR A332).

Отже дії органу місцевого самоврядування викликали у позивачки розумне сподівання, що її заява з приводу поліпшення житлових умов шляхом виділення вивільненої суміжної квартири буде задоволена.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 321 цього Кодексу встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 345 цього Кодексу встановлено, що фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

За змістом ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Тобто, виходячи зі змісту вищевказаних положень закону, особи, що мають право на набуття права власності на майно за набувальною давністю, мають бути незаконними добросовісними володільцями цього майна протягом установленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі. Отже, умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного строку.

Згідно з п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

В пункті 13 даної постанови суд вказав, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Досліджені судом докази дають підстави прийти до висновку, що позивачі з моменту фактичного погодження комісією з житлових питань Буринської міської ради 27.03.2008 року заяви ОСОБА_1 щодо поліпшення житлових умов шляхом виділення вивільненої суміжної квартири, почали добросовісно та відкрито користуватися суміжною квартирою АДРЕСА_2 , провели ремонт та реконструкцію, вході якого об`єднали дві кімнати в одну квартиру під номером АДРЕСА_4 .

Останні безперервно, тобто більш ніш десять років користуються цією квартирою, титульне право на яку після її реконструкції та збільшення загальної площі з 27,7 кв. м. до 59,5 кв.м належними чином перереєстровано не було.

Враховуючи наведені обставини, очевидну необхідність дотримання балансу індивідуального та публічного інтересу у вирішенні вказаного питання, суд вважає, що позивачі набули право власності за набувальною даністю на 1/4 частину квартири, кожний, яка збільшилася за рахунок об`єднання із суміжною квартирою.

При цьому, оскільки вони успадкували ј частину у вказаній квартирі після померлого ОСОБА_1 , частка кожного з них в цій частині спадщини становить 1/12, у зв`язку з чим і в цій частині позов необхідно задовольнити, що відповідає положенням ст.ст.391,1218,1296,1297 ЦК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи позивачів є обґрунтованими і їх позов підлягає до задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. ст.2, 3, 5, 7, 10, 12, 13, 23, 76-83, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Буринської міської ради Сумської області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити повністю.

Визнати за: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ); ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) ; ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), за кожним, право власності на 1/12 частину двокімнатної квартири, житловою площею 34,7 кв.м., загальною площею 59,5 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 - в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 .

Визнати за: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ); ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) ; ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), за кожним, право власності на 1/4 частину двокімнатної квартири, житловою площею 34,7 кв.м., загальною площею 59,5 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд (а з початком функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Сумського апеляційного суду) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: