Справа № 523/8557/20
Провадження №4-с/523/79/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2020 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса Кобилко Вікторії Степанівни, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса Кобилко В.С. (далі за текстом державний виконавець Кобилко В.С.) в якій посилаючись на те, що останньою, під час примусового виконання судового наказу щодо стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання ОСОБА_4 , постановою від 25.10.2019р., було незаконно накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить йому на праві власності, в тому числі і на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . На думку скаржника такий арешт був накладений без урахування принципу співмірності між сумою боргу та вартістю арештованого майна. Посилаючись на зазначене порушення скаржник просить суд:

визнати неправомірними дії державного виконавця Кобілко В.С. в частині накладання арешту;

зобов`язати державного виконавця Кобилко В.С. скасувати постанову від 25.10.2019р. про накладання арешту.

Представник заявника в судовому засіданні обставини зазначені у скарзі підтримала, просила задовольнити. В наступне судове засідання заявник та її представник не з`явились, направили заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Державний виконавець Кобилко В.С. направила до суду копію виконавчого провадження. Будь-яких пояснень з приводу скарги ОСОБА_1 суду не надала.

ОСОБА_2 , яка була повідомлена про час та місце розгляду справи через свого представника ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась. Її представник направив до суду пояснення в яких вважав, що скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що постановою державного виконавця від 25.04.2019р. було відкрито виконавче провадження №58991264 з приводу примусового виконання судового наказу, виданого 18.02.2019р. Суворовським районним судом м. Одеси (справа №523/9302/18) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_1 , починаючи з 06.07.2018р. до досягнення дитиною повноліття.

З розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем Кобилко В.С. від 01.10.2019р. убачається, що станом на 01.10.2019р. ОСОБА_1 мав заборгованість по аліментам перед ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі 31759,79грн.

В зв`язку з наявною заборгованістю по аліментам за період з 06.07.2018р. по 01.10.2019р., постановою від 25.10.2019р. державним виконавцем Кобилко В.С. було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Вирішуючи виниклий між сторонами спір, суд виходить з наступного обґрунтування.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, згідно зі ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ, примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ст.18 Закону №1404-УІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу ч.2 ст. 18 Закону №1404-УІІІ державний виконавець зобов`язаний вживаючи заходи щодо примусового виконання рішень: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

За вимогами ч.1, 4 ст. 12 Закону №1404-УІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Порядок стягнення аліментів регламентується ст. 71 Закону України №1404-УІІІ, зокрема частинами першою-третьою, якими перебачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з частинами першої-третьої ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, аналіз норм права, якими врегульовані виникли між сторонами правовідносини, вказує на дискреційні повноваження державного виконавця щодо звернення стягнення на майно боржника при наявності заборгованості по аліментам, сукупний розмір яких перевищує суму платежів за три місяці.

Як вбачається з копії виконавчого провадження, на час накладання державним виконавцем арешту на майно ОСОБА_1 , у останнього існувала заборгованість перед ОСОБА_2 по сплаті аліментів, сукупний розмір якої складав більше 14 місяців.

Відтак, державний виконавець Кабилко В.С. станом на 25.10.2019р. мала достатньо правових підстав для накладання арешту на майно, належне боржнику.

З наданих пояснень з боку представника ОСОБА_2 , убачається, що на теперішній час розмір заборгованості по аліментам є меншим для звернення стягнення на майно боржника. Але, суду з цього приводу не надано жодного належного доказу. Крім того, погашення такої заборгованості на сьогодні не спростовує правовірність дій державного виконавця на час існування боргу по аліментам.

Твердження скаржника про його необізнаність щодо наявності судового наказу та виконавчого провадження не заслуговують на увагу та не спростовують наявність боргу по аліментам, а також його обов`язку щодо забезпечення дитини у спосіб та в межах встановлених судовим рішенням.

Також є безпідставні посилання на недотримання державним виконавцем співмірності під час накладання арешту, оскільки таке не гуртується на фактичних обставинах справи. Державним виконавцем постановою від 25.10.2019р. було накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, без визначення конкретного майна, належного боржнику. При цьому в матеріалах виконавчого провадження відсутня інформація про належність Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . Не надано таких відомостей і суду, а також відомостей про ринкову вартість квартири, для визначення співмірності, а як наслідок, можливого порушення права та інтересів ОСОБА_1 . Отже, такі твердження скаржника ґрунтуються на припущеннях, відтак судом відхиляються.

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 , та надані з цього приводу докази, про поновлення йому строку на звернення до суду є ґрунтовні та заслуговують на увагу, що вказує на можливість поновлення стоку.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що внесена до суду скарга є безпідставною, не обґрунтованою та не підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.451 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Кобилко Вікторії Степанівни.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Кобилко Вікторії Степанівни, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня виготовлення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена та підписана суддею 24 вересня 2020р.

Суддя