Апеляційне провадження № 22-ц/824/6798/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи 379/1207/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Таращанська районна державна нотаріальна контора Київської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 20 січня 2020 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Литвина О.В., -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Таращанська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання заповіту нікчемним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3 . Після його смерті приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Овраменко Л.В. була відкрита спадкова справа і йому стало відомо про існування заповіту від 21.11.2009 згідно якого ОСОБА_3 заповів все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те, на що він матиме право за законом, ОСОБА_2 .

Під час розгляду іншої цивільної справи за його позовом та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи Таращанська районна державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Таращанського районного нотаріального округу Овраменко Л.В. про визнання заповіту недійсним, яка перебуває у провадженні Таращанського районного суду Київської області, позивачі та свідки висловили сумнів щодо виконання рукописного тексту "Мною прочитано особисто вголос та з моїх слів записано вірно" та підпису на заповіті самим заповідачем ОСОБА_3 .

З огляду на що, вважав, що заповіт ОСОБА_3 від 21.11.2009 не відповідає чинному законодавству, оскільки складений не заповідачем, а тому просив суд визнати його нікчемним.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 20 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд в порушення вимог процесуального закону в основу рішення поклав висновки двох почеркознавчих експертиз, проведених у вказаній справі, однак вказані висновки є неясними та містять суттєві розбіжності, про що ним неодноразово оголошувалось під час розгляду справи.

Оцінюючи висновок додаткової експертизи у нього виникли вагомі сумніви щодо ретельності, уважності та відповідального відношення експертів до проведення досліджень та формування висновку, як первинної так і додаткової експертизи.

Під час допиту експертів в судовому засіданні 13.11.2019, які проводили первинну та додаткову експертизи, жоден із трьох експертів так і не зміг пояснити чому виникла така розбіжність в результаті дослідження одних і тих же документів. З цього випливає, що одна експертиза суперечить іншій в частині питань, які мають істотне значення для справи.

Таким чином вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Просить для повного та всебічного з`ясування обставин справи призначити по справі додаткову комісійну судову почеркознавчу експертизу та доручити її проведення експертам двох експертних установ.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що апелянт свідомо вводить суд в оману в частині приписування її висловів щодо підпису рукописного тексту від імені ОСОБА_3 на документах другої групи досліджуваних зразків.

Стверджує, що рукописний текст заяв ОСОБА_3 від 24.11.2010 та від 26.11.2010 виконані нею, а підписи під ними виконані спадкодавцем ОСОБА_3 .

Окрім цього, вважає, що суд першої інстанції дослідив та оцінив належним чином надані сторонами докази, висновки експертів та їх пояснення і дійшов обґрунтованого висновку у відмові у задоволенні позову.

Вважає, що клопотання позивача про призначення додаткової комісійної експертизи є необґрунтованим, заперечує проти його задоволення. А вразі висновку суду про наявність підстав для проведення додаткової комісійної експертизи - просить доручити їх проведення експертам КНДІСЕ чи експертним установам системи МВС України, які розташовані в територіальній юрисдикції Київського апеляційного суду.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримали, з підстав в ній викладених, просили скасувати рішення суду, та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від третьої особи Таращанської районної державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у відсутність державного нотаріуса. При вирішення справи по суті покладався на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 , є батьком відповідача у справі ОСОБА_2 та дідом позивача - ОСОБА_1 .

За свого життя, а саме 21.11.2009, ОСОБА_3 склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною за реєстровим номером 3607 і відповідно до якого все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те, на що він матиме право за законом, він заповідав своїй дочці ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

ОСОБА_2 прийняла спадщину відповідно до вказаного заповіту, подавши 21.09.2016 приватному нотаріусу Таращанського нотаріального округу Київської області Овраменко Л.В. відповідну заяву і на підставі якої було відкрито спадкову справу № 162/2016.

Подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальних органів 15.02.2017 і ОСОБА_1 у справі.

Викладене підтверджується отриманими у справі доказами, якими є пояснення у судовому засіданні сторін спору та їх представників, свідків, судових експертів та письмові докази:

- свідоцтво про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 , видане 28.02.1966, відповідно до якого батьком останньої є ОСОБА_3 (а.с 110 т.1);

- матеріали спадкової справи № 162/2016 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 та наявним в ній: заявою ОСОБА_2 на ім`я приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області Овраменко Л.В. від 21.09.2016 про прийняття спадщини за заповітом померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька - ОСОБА_3 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , видане 23.08.2016 Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області; свідоцтвом про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_1 , виданого 28.02.1966 Таращанською міською радою, відповідно до якого її батьком є ОСОБА_3 ; свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 серії НОМЕР_3 , виданого Таращанським районним відділом ЗАГСу, з якого вбачається, що дошлюбним прізвищем відповідача є « ОСОБА_10 »; заповітом ОСОБА_3 від 21.11.2009, посвідченого державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною за реєстровим номером 3607, відповідно до якого все своє майно він заповідав своїй дочці ОСОБА_2 ; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 22188629 від 21.11.2009 щодо вказаного заповіту; довідкою Таращанської міської ради Київської області від 21.09.2016 №5577 про місце смерті ОСОБА_3 , яким є АДРЕСА_1 ; довідками Таращанської міської ради від 21.09.2016 №№ 5594, 5595 про присвоєння порядкового номера будинку, де проживав спадкодавець та про розмір земельної ділянки, на якій знаходиться належний на праві власності спадкодавцю житловий будинок АДРЕСА_1 ; копією паспорта на ім`я ОСОБА_2 НОМЕР_5 виданого 15.05.1996 Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 45151823 від 21.09.2016, якою засвідчено відсутність спадкових справ після смерті ОСОБА_3 на цю дату; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 45151835 від 21.09.2016, якою засвідчено наявність на вказану дату чинного заповіту ОСОБА_3 , посвідченого 21.11.2009 Таращанською районною державною нотаріальною конторою Київської області, де він і зберігається; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45151893 від 21.09.2016 про реєстрацію спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Овраменко Л.В. за реєстровим № 162/2016 після смерті ОСОБА_3 ; заявою ОСОБА_1 до органів нотаріату про прийняття спадщини після смерті свого діда - ОСОБА_3 , посвідчену 15.02.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко І.С. за реєстровим № 189 (а.с. 107-122 т.1);

- висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 17.08.2018 № 4023/4024/18-32 в тім, що: Підпис від імені ОСОБА_3 у досліджуваному документі виконано рукописним способом без попередньої підготовки та застосування технічних засобів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про те, що спірний заповіт підписаний не ОСОБА_3 , а іншою особою, не знайшли свого підтвердження, не ґрунтуються на отриманих у справі доказах. Оспорюваний заповіт складений з дотриманням вимог щодо його форми і змісту, волевиявлення ОСОБА_3 щодо розпорядженням своїм майном на користь ОСОБА_2 було вільним і відповідало його волі, а тому відсутні підстави вважати такий правочин нікчемним.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Статтею 1233 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт є одностороннім правочином (дія однієї сторони), породжує виникнення прав та обов`язків у спадкоємця після смерті заповідача.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Право на заповіт згідно зі статтею 1234 ЦК України має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та здійснюється особисто. А вчинення заповіту через представника заборонено.

Поряд з цим, частина друга статті 1247 ЦК України передбачає можливість підписання заповіту в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 207 ЦК України, у випадку, коли особа не може особисто підписати заповіт.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено у статті 1247 ЦК України. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем; бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 1247 ЦК України заповіти, посвідчені вказаними особами, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

У цій справі позивач у якості підстав визнання заповіту нікчемним посилається виключно на недотримання форми і порядку під час його посвідчення, зокрема, під час розгляду цивільної справи про визнання заповіту недійсним позивачу зі слів свідків стало відомо, що написання рукописного тексту « мною прочитано вголос та з моїх слів написано вірно» а також проставлення підпису на заповіті вчинено не ОСОБА_3 .

Вказані доводи перевірені і спростовані судом першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі наступних доказів.

Рукописний текст «Мною прочитано особисто вголос, з моїх слів записано вірно» на заповіті ОСОБА_3 , посвідченому 21.11.2009 державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною, реєстровий № 3607, та підпис на цьому заповіті від імені ОСОБА_3 , виконано не тією особою, зразки якої надано в якості порівняльного матеріалу ОСОБА_3 , що містяться на лицевій стороні заяви ОСОБА_3 від 08.07.1992 на 1 арк. (а.с.3 пенсійної справи), а іншою особою.

Рукописний текст «Мною прочитано особисто вголос, з моїх слів записано вірно» на заповіті ОСОБА_3 , посвідченому 21.11.2009 державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною, реєстровий № 3607, та підпис на цьому заповіті від імені ОСОБА_3 , виконано особою, зразки якої надано в якості порівняльного матеріалу ОСОБА_3 , що містяться в наступних документах: розписка ОСОБА_3 від 08.03.2011 на 1 арк.; на зворотній стороні заяви ОСОБА_3 від 08.07.1992 біля рукописного запису «трудову одержав: 23.09.92» на 1 арк. (а.с. 3 пенсійної справи); заява ОСОБА_3 від 05.08.2005 на 1 арк. (а.с. 41 пенсійної справи); заява ОСОБА_3 від 24.11.2010 на 1 арк. (а.с.56 пенсійної справи); заява ОСОБА_3 від 26.11.2010 на 1 арк. (а.с. 60 пенсійної справи); заява ОСОБА_3 від 11.08.2010 на 1 арк. (а.с. 84 тому справи).

Рукописний текст «Мною прочитано особисто вголос, з моїх слів записано вірно" на заповіті ОСОБА_3 , посвідченому 21.11.2009 державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною, реєстровий запис № 3607, та підпис на цьому заповіті від імені ОСОБА_3 , виконано не тією особою, зразки якої надано в якості порівняльного матеріалу ОСОБА_3 , що містяться на заяві ОСОБА_3 від 07.02.2014 (прикріплена окремо до пенсійної справи), а іншою особою.

Рукописний текст «Мною прочитано особисто вголос, з моїх слів записано вірно» на заповіті ОСОБА_3 , посвідченому 21.11.2009 державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною, реєстровий запис № 3607, та підпис на цьому заповіті від імені ОСОБА_3 , виконано однією особою (а.с. 198-209 т.1);

- висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 03.06.2019 № 17-3/278 в тім, що:

1. Чи виконано рукописний текст «Мною прочитано особисто вголос та з моїх слів записано вірно» на заповіті ОСОБА_3 , посвідченому державним нотаріусом Таращанської районної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною за реєстровим № 3607 та підпис на цьому заповіті від імені ОСОБА_3 виконаний не ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_4 , виданий у Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області 5.04.2011р.), а іншою особою.

2. Питання: «Чи виконано рукописний текст "Мною прочитано особисто вголос та з моїх слів записано вірно" на заповіті ОСОБА_3 , посвідченому державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Лідією Василівною за реєстровим № 3607, та підпис на цьому заповіті від імені ОСОБА_3 , особою, зразки підпису якої містяться на копії паспорту ОСОБА_3 , копії договору №11302 про надання послуг з газопостачання від 19.01.2006, копії заяви ОСОБА_3 до Білоцерківського БТІ від 25.01.1996?» не вирішувалось, так як попереднім дослідженням було встановлено, що надані у якості порівняльних матеріалів документи не містять оригіналів підпису та рукописних текстів, а містять лише зображення підписів та рукописних текстів отримані електрографічним способом друку. Останнє унеможливлює проведення порівняльного дослідження, так як це призводить до втрати ряду загальних та окремих ознак почерку та підпису, а окремі ознаки можуть бути неправильно сприйняті, що може призвести до хибних висновків. Вище викладене не дає можливості експерту провести повне та об`єктивне дослідження. Отже вказані порівняльні матеріали є непридатними для проведення по ним порівняльного дослідження.

3. Рукописні тексти на розписці ОСОБА_3 від 08.03.2011, на заяві ОСОБА_3 від 05.08.2005 (а.с. 41 пенсійної справи), на заяві ОСОБА_3 від 11.08.2010 (а.с. 84 тому справи) виконані не ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_4 , виданий у Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області 5.04.2011р.), а іншою особою.

Рукописні тексти на заяві ОСОБА_3 від 24.11.2010 (а.с. 56 пенсійної справи) та на заяві ОСОБА_3 від 26.11.2010 (а.с. 60 пенсійної справи) виконані ОСОБА_2 .

Підписи на розписці ОСОБА_3 від 08.03.2011, на зворотній стороні заяви ОСОБА_3 від 08.07.1992 біля рукописного запису "трудову одержав: 23.09.92 (а.с. 3 пенсійної справи), на заяві ОСОБА_3 від 05.08.2005 (а.с. 41 пенсійної справи), на заяві ОСОБА_3 від 24.11.2010 (а.с. 56 пенсійної справи), на заяві ОСОБА_3 від 26.11.2010 (а.с. 60 пенсійної справи), на заяві ОСОБА_3 від 11.08.2010 (а.с. 84 тому справи) виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с. 120-149 т.2).

Як вбачається, ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 16.01.2018 призначено у справі почеркознавчу експертизу.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 04.02.2019 призначено повторну судову почеркознавчу експертизу. Проведення вказаної експертизи було доручено комісії експертів.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем подавалося клопотання про призначення судової додаткової комісійної почеркознавчої експертизи до суду першої інстанції, яке було ухвалою суду від 09.12.2019 залишено без задоволення у зв`язку з відсутністю підстав для його призначення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.09.2020 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про призначення додаткової комісійної судової почеркознавчої експертизи.

В силу ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Наявні матеріали справи та висновки проведених судових почеркознавчих експертиз, які призначалися за клопотанням позивача є повними, ясними, не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх правильності.

Судом першої інстанції встановлено, що проведення повторної експертизи було доручено комісії експертів, яка з урахуванням висновків первинної судово-почеркознавчої експертизи в тім, що надані у якості порівняльних матеріалів документи не містять оригіналів підпису та рукописних текстів, а містять лише зображення підписів та рукописних текстів отримані електрографічним способом друку, прийшла до висновку, що вказана обставина унеможливлює проведення порівняльного дослідження, так як це призводить до втрати ряду загальних та окремих ознак почерку та підпису, а окремі ознаки можуть бути неправильно сприйняті, що може призвести до хибних висновків. Також комісія експертів зазначила вище викладене не дає можливості експерту провести повне та об`єктивне дослідження, а отже вказані порівняльні матеріали є непридатними для проведення по ним порівняльного дослідження.

Таку свою позицію комісія експертів в складі судового експерта Михальченко Н.В. та Довбиш О.А. підтримали при роз`ясненні свого висновку у судовому засіданні 13.11.2019. Підтримав таку їх позицію і судовий експерт Красюк І.П., за участю якого проводилася первинна судово-почеркознавча експертиза.

З урахуванням встановлених у цій справі обставин та зібраних доказів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що зі змісту оспорюваного заповіту вбачається, що його складено у письмовій формі, із зазначенням дати, місця його складення та засвідчено гербовою печаткою. Підпис ОСОБА_3 у тексті заповіту засвідчений повноважною особою - державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Овраменко Л.В. за реєстровим номером 3607 і що не оспорюється сторонами.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що оспорюваний заповіт складено та посвідчено з дотриманням вимог законодавства, чинного на момент його посвідчення, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстав нікчемності заповіту, тому на законних підставах відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Призначення ОСОБА_2 спадкоємцем є правом заповідача ОСОБА_3 , визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. Волевиявлення заповідача було вільним і зміст заповіту щодо призначення ОСОБА_2 спадкоємцем майна відповідало його внутрішній волі, що підтверджується обставинами, вказаної цивільної справи.

Посилання заявника у апеляційній скарзі на те, що в іншій справі свідки та позивач висловили сумнів щодо виконання рукописного тексту та підпису на заповіті самим заповідачем ОСОБА_3 вбачаються необґрунтованими та були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанцій при вирішенні спору по суті заявлених вимог, і суд на підставі наявних у справі доказів дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати заповіт нікчемним.

Наведені в апеляційній скарзі посилання на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права є помилковими, оскільки при вирішенні спору суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, на підставі всебічно досліджених доказів у справі та достатньо повно установлених обставин справи. Так, судом не встановлено обставин, які згідно з частини першої статті 1257 ЦК України є підставами для визнання заповіту нікчемним, а обставини, на які посилався заявник, не є такою обставиною, яка у розумінні норм ЦК України є підставою для визнання його нікчемним.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 20 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 28 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: