Ухвала

Іменем України

29 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 199/8166/17

провадження № 61-13115ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо», про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому було уточнено, до ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ПрАТ «СК «Вусо», про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на її користь матеріальні збитки, завдані ДТП в розмірі 519 118,73 грн, стягнення з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду в розмірі 155 000,00 грн.

У січні 2018 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , яку в ході розгляду справи замінив належним відповідачем ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в розмірі 429 074,61 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок матеріальної шкоди 465 310,49 грн.

Зобов`язано ОСОБА_1 передати ФОП ОСОБА_2 автомобіль марки «RENAULN MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , після відшкодування в повному обсязі

ОСОБА_1 матеріальної шкоди ФОП ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_2 відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на її користь матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, в розмірі 465 310,49 грн, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності, посилаючись на те, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2020 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, зобов`язання передати автомобіль та стягнення судових витрат, скасовано та ухвалено в цій частині нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 1 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП, відмовлено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року залишено без змін.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року заяву ФОП ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 12 012,06 грн.

08 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2020 року та залишити в силі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - надіслати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити усіх учасників справи, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, сплатити судовий збір.

ОСОБА_1 вимоги ухвали Верховного Суду від 03 вересня 2020 року виконано.

Касаційна скарга, з урахуванням уточненої редакції, мотивована тим, що аналіз статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання щодо виплати страхового відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених статтею 35 даного Закону, або звернутися безпосередньо до суду.

У касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня

2019 року у справі № 465/4287/15, від 19 червня 2019 року у справі

№ 465/4621/16-к, від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 13-24кс19), постановах Верховного Суду від 21 серпня

2018 року у справі № 227/3573/16-ц, від 30 серпня 2018 року у справі

№ 732/865/16-к, від 24 квітня 2019 року у справі № 643/19957/15-ц,

від 12 грудня 2018 року у справі №; 641/8243/14-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 201/8286/16-ц, від 14 червня 2018 року у справі № 357/9466/15-к, від 29 липня 2020 року у справі № 276/752/16-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 375/1346/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України) та порушення судом норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме неповно встановлено обставини справи, неправильно досліджено докази та надано їм оцінку (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що

страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження

№ 61-20780св18).

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до страхового полісу

№ АК/1307749 страховиком відповідача зі страховим лімітом 100 000,00 грн за шкоду, заподіяну майну на момент вчинення ДТП було ПрАТ «Ск «Вусо». Позивачка не зверталася до страховика відповідача з питання виплати матеріальної шкоди, вимогу про стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ «СК «Вусо» не пред`явила.

Згідно пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, зобов`язання передати автомобіль та ухвалюючи в цій частині нове рішення про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизи в розмірі 1 000,00 грн, суд апеляційної інстанції, встановивши, що цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу застрахована у ПрАТ «СК «Вусо», позивач із заявою про страхове відшкодування не зверталася, обґрунтовано виходив із того, що непред`явлення позивачем вимог до ПрАТ «СК «Вусо» про відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_2 на користь позивачки 1 000,00 грн франшизи передбачено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1307749.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції взяв до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, наведений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц і Верховний Суд не вважає за необхідне відступити від такого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтями 260, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо», про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун