КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/3392/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 4 березня 2013 року на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) на стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 20 270 грн, з урахуванням інфляції щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 16 грудня 1995 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення суду від 23 листопада 2010 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має інвалідність з дитинства. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 4 березня 2013 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Починаючи з жовтня 2012 року відповідач, будучи заможною людиною, в примусовому порядку сплачував аліменти в розмірі від 350 грн до 1 820 грн в місяць та всі ці роки навмисно приховував свої реальні доходи. Про те, що у відповідача наявні значні прибутки свідчить придбання ним після розірвання шлюбу нового коштовного автомобіля приблизною вартістю 100 000 дол. США та в період шлюбу - яхти приблизною вартістю 200 000 Євро. На сьогоднішній день відповідач також є власником компанії «Гемафонд», частку якої він нещодавно викупив за 5 069 320 грн. Крім того, на протязі 2017 - 2018 років відповідач виїжджав за кордон не менше 20 разів та має на банківському рахунку значні суми коштів, що свідчить про його забезпечене матеріальне становище. На думку позивача, оскільки в законодавстві України відбулися серйозні зміни з приводу питання нарахування та виплати аліментів, то для забезпечення потреб дитини-інваліда, з урахуванням доходів, які відповідач приховує та способу життя, який він веде, є доцільним змінити розмір аліментів шляхом їх стягнення з відповідача у твердій грошовій сумі в збільшеному розмірі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року позов залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що матеріальний стан відповідача змінився (збільшився), як і не надано доказів щодо зміни матеріального стану одержувача аліментів, а також збільшення витрат на утримання дитини чи на її лікування, а тому відсутні підстави длязміну розміру та способу стягнення аліментів.

Не погоджуючись з цим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права,таухвалити нове рішення,яким позов задовольнити.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_2 має рахунки в ПАТ «ОТП Банк», на яких зберігаються мільйони гривень, він регулярно приймає участь у вітрильних змаганнях, фінансово підтримує дитячу спортивну школу, стабільно отримує дохід у значних сумах, тобто матеріальний стан відповідача значно покращився, тому висновок суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили, що матеріальний стан змінився (збільшився) є неправильним. Матеріальне становище відповідача дозволяє йому приймати участь в утримуванні спільного сина й він має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 20 270 грн щомісячно без погіршення свого матеріального стану. При цьому стан здоров`я дитини, на утримання якої стягуються аліменти, погіршується (виражений стеноз аортального клапана), а з цього слідує необхідність збільшення витрат на постійне лікування дитини. Таким чином, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 7, 181, 192 СК України, їх зміст і сутність сприйнято неправильно через обмежене тлумачення, а порушення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Дикий Ю.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 16 грудня 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2010 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має інвалідність з дитинства (виражений стеноз аортального клапана).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 4 березня 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2 жовтня 2012 року до досягнення повноліття дітей.

Виконавчий лист № 2610/23392/2012, виданий позивачу згідно вказаного рішення суду, на даний час перебуває на виконанні у Шевченківському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві.

Встановлено, що відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що оскільки в законодавстві України відбулися зміни з приводу питання нарахування та виплати аліментів, то для забезпечення потреб дитини, з урахуванням доходів, які відповідач приховує та способу життя, який він веде, є доцільним змінити спосіб та розмір стягнення аліментів шляхом їх стягнення з відповідача у твердій грошовій сумі в максимально можливому розмірі 20 270 грн. Крім того, позивач бажає, щоб їхній з відповідачем малолітній син навчався в Британській англомовній школі, а розмір аліментів, присуджених їй на утримання сина є недостатнім для цього і повинен бути збільшений, адже відповідач є заможною людиною і може надавати матеріальну допомогу у значно більшому розмірі, аніж сплачує аліменти.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 51 Конституції України тастатті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина перша статті 192 СК України встановлює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Між тим право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на визначену законодавчу можливість змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Так, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

Згідно із частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно допринципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого участині першій статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, системний аналіз норм статей 181 - 184 СК України з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», дає підстави дійти висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов`язку щодо утримування дитини належить виключно останньому.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просила збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду з 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача до 20 270 грн на утримання спільної малолітньої дитини щомісячно, тобто здійснювати подальше стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, проте суд першої інстанції, зазначаючи про те, що позивач фактично не погоджується із стягнутими сумами аліментів, належним чином не визначився зі змістом та підставою позовних вимог, у зв`язку з чим безпідставно відмовив у зміні способу стягнення аліментів.

Одночасно колегія суддів підкреслює, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII було внесено ряд змін до Сімейного кодексу України, зокрема надано право позивачу у справах про стягнення аліментів самостійно обирати спосіб їх стягнення у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі, а також змінювати спосіб стягнення аліментів, визначений попереднім рішенням суду, за окремим позовом, незалежного від наявності у платника аліментів офіційного працевлаштування та отримання регулярного чи мінливого заробітку (доходу).

Указаний Закон набрав чинності 8 липня 2017 року, відтак діяв станом на час звернення позивачки з даним позовом, як і станом на час ухвалення оскаржуваного рішення, що не було враховано судом першої інстанції, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) батька на їх стягнення у твердій грошовій сумі.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним та у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Виходячи з наведеного, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

При розгляді даної категорії справ необхідно врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина третя статті 3 Конвенції).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (статті 142, 181 СК України), у тому числі й на рівне утримання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини також було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги про збільшення розміру аліментів на утримання спільної малолітньої дитини, ОСОБА_1 , окрім факту зміни законодавства з приводу питання нарахування та виплати аліментів на одну дитину, також посилалася на значне покращення матеріального стану ОСОБА_2 з урахуванням його прибутків і заможного способу життя та необхідності збільшення витрат для повноцінного розвитку, навчання та періодичного лікування дитини-інваліда.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є засновником (кінцевим беніфіціарним власником) таких юридичних осіб як БО «Благодійний фонд «Банк Життя», ТОВ «Медична біотехнологічна компанія «Гемафонд» (розмір статутного внеску - 64 246,02 грн), ТОВ «Тедді Віжн» (розмір статутного внеску - 19 125 грн) та ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» (розмір статутного внеску - 10 138 640 грн).

З наявних у матеріалах справи довідок вбачається, що відповідач деякий час працював у ТОВ «Тедді Віжн» на посаді радника директора з фінансових питань та у ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» на посаді заступника генерального директора з наукових питань і отримував в цих товариствах заробітну плату. З жовтня 2012 року по теперішній час доходи у вигляді дивідендів не отримував.

Водночас, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, витребуваних ухвалою суду від 21 серпня 2019 року, ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2013 року по 2 квартал 2019 року отримував дохід з таких джерел:

І квартал 2013 року у ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» - 159 200 грн сума поворотної фінансової допомоги та у ТОВ «Тедді Віжн» - 1 500 грн заробітної плати;

IV квартал 2015 року у ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» - 2 540 000 грн доходу, виплаченого самозайнятій особі;

І квартал 2016 року у ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» - 220 000 грн доходу, виплаченого самозайнятій особі;

ІІ квартал 2016 року у ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» - 1 946 300 грн доходу, виплаченого самозайнятій особі;

ІІІ квартал 2016 року у ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» - 1 092 000 грн доходу, виплаченого самозайнятій особі;

IV квартал 2016 року у ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» - 1 550 грн заробітної плати та 251 921 грн доходу, виплаченого самозайнятій особі;

І квартал 2018 року у ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» - 973 038 грн доходу, виплаченого самозайнятій особі;

ІІ квартал 2018 року у ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» - 308 200 грн доходу, виплаченого самозайнятій особі та у ТОВ «Тедді Віжн» - 10 125 грн заробітної плати;

ІІІ квартал 2018 року у ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» - 462 400 грн доходу, виплаченого самозайнятій особі та у ТОВ «Тедді Віжн» - 11 250 грн заробітної плати;

IV квартал 2018 року у ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» - 634 167 грн доходу, виплаченого самозайнятій особі та у ТОВ «Тедді Віжн» - 11 250 грн заробітної плати;

І квартал 2019 року у ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» - 435 133 грн доходу, виплаченого самозайнятій особі та у ТОВ «Тедді Віжн» - 10 750 грн заробітної плати;

ІІ квартал 2019 року у ТОВ «Тедді Віжн» - 2 150 грн заробітної плати (а.с. 159-160, т. 1).

Відповідно копії характеристики Київської федерації вітрильного спорту вих. № 3-0518 від 21 травня 2018 року, ОСОБА_2 на протязі тривалого часу є членом цієї федерації та регулярно приймає участь у вітрильних змаганнях, підтримуючи фінансово дитячу спортивну школу.

За даними копії довідки ПАТ «ОТП Банк» від 20 лютого 2018 року № 004-3/089 про рух коштів на рахунках ОСОБА_2 , за період з 1 січня по 31 грудня 2017 року на двох дебетних рахунках відповідача було акумульовано грошові кошти на загальну суму 2 902 241,78 грн.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Названий перелік як підзаконний нормативно-правовий акт не містить протиріч із СК України, який регулює питання утримання дитини батьками, у тому числі сплати аліментів. Наведені правові акти є спеціальними, підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а тому їм надається перевага у порівнянні із загальними нормативно-правовими актами, зокрема нормами Податкового кодексу України.

У ПК України міститься загальне визначення доходу для цілей оподаткування, а не визначається вид доходу, з якого стягуються аліментні платежі. Натомість саме Кабінет Міністрів України на виконання положень статті 81 СК України визначив види доходів, з яких утримуються аліменти.

Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 5 вересня 2019 року по справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18), відступаючи від висновку, викладеному у постанові від 7 травня 2018 року у справі № 640/537/14-ц (провадження № 61-15685св18), ухваленої Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зробив висновок про те, що положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин. Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним. З урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обставини справи належним чином не встановив та неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність того, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання спільної з позивачем дитини матеріальний стан відповідача покращився і він має змогу сплачувати аліменти у збільшеному розмірі.

Пред`являючи позов про зміну розміру стягуваних аліментів, позивач надала належні і допустимі докази суттєвого покращення матеріального стану позивача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, тому, із врахуванням стану здоров`я та матеріального становища малолітньої дитини та її батьків, ці зміни є підставою для збільшення стягнутої суми аліментів.

На переконання колегії суддів, ОСОБА_2 має всі можливості забезпечувати своєму синові, якому встановлена інвалідність, матеріальну підтримку у вигляді сплати аліментів у твердій грошовій сумі в заявленому розмірі 20 270 грн щомісячно, починаючи з дня набрання судового рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття, і виконання такого батьківського обов`язку ніяким чином не поставить його у скрутне матеріальне становище.

Про вказане також свідчить і той факт, що у лютому 2019 року відповідач набув право власності на новостворене нерухоме майно, а саме два житлові будинки площею 165 кв. м та 120 кв. м по АДРЕСА_1 , та придбав у 2018 році за платним правочином земельну ділянку площею 0,0608 га по АДРЕСА_2 (а.с. 11-15, т. 2).

Крім того судовим розглядом встановлено та не заперечувалося сторонами, що у 2017 році відповідачем було придбано транспортний засіб марки «Lexus GX 460», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та причіп марки «ПР Наrbeck», 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 6,7, 42, 43, т. 2).

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з урахуванням обставин, передбачених статтею 182 СК України, дійшов безпідставного висновку про відмову у збільшенні розміру стягнутих аліментів з мотивів того, що наведені позивачем обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів в розумінні статті 192 СК України.

За таких обставин, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема: з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з ОСОБА_2 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в дохід держави в особі Державної судової адміністрації України стягується судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 3 040,50 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 4 березня 2013 року зі стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, зазначивши, що до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 20 270 грн (двадцять тисяч двісті сімдесят) щомісячно, починаючи з дня набрання даного рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 3 040 грн (три тисячі сорок) 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній