Справа № 463/7534/19 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/3730/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Нора Н.В. від 30 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2019 року заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено. У порядку забезпечення позовних вимог накладено арешт на 28/50 частки будинку та підвалу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,7, реєстраційний номер майна: 6870258, які належать ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності, а також заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії (щодо поділу, відчуження, передачі в заставу/іпотеку, оренду, тощо) 28/50 частки будинку та підвалу, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,7, реєстраційний номер майна: 6870258, які належать ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності, до розгляду справи по суті.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю. Зазначає, що зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що її мотивувальна частина не містить зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновків, що арештоване судом чуже майно належить відповідачу. Вказує, що з ухвали чітко вбачається, що суд наклав арешт на майно не тому, що майно належить відповідачу і даний факт доводиться чимось, а виключно тому, що позивач попросив накласти арешт саме на зазначене майно. Вважає, що суд не досліджував жодних доказів, а постановив оскаржувану ухвалу виключно тому, що його про це попросив позивач, то неможливо стверджувати, що суд знайомився з доданим до заяви про забезпечення позову доказом, який доводить, що арештоване майно не належить відповідачу, а належало йому у 2004 році. Вказує на те, що суд мав би надати оцінку Інформаційній довідці номер 178130233 і оцінити вказаний доказ з точки зору положень Законодавства України та встановити, чи дійсно майно, про накладення арешту на яке просить позивач, належить відповідачу. Звертає увагу, що з Інформаційної довідки номер 178130233 вбачається, що відповідач не є власником того майна, на яке судом було накладено арешт. Інформаційна довідка номер 178130233 доводить, що відповідач був власником такого майна у 2004 році, але ж з того часу минуло 15 років.

В судове засідання окрім представника відповідача решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що від представника позивачки до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу з клопотанням про розгляд справи за відсутності позивачки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів заяви про забезпечення позову, апеляційної скарги, відзиву на неї та усних та письмових пояснень учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.2 ст. 149, ч.7 ст. 153, ч.3 ст. 154 ЦПК України, п.4 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», та задовольняючи заяву, виходив з того, що з матеріалів позову та заяви про забезпечення позову вбачалося, що предметом спору є грошова сума, яку не було передано за відчужену за Договором земельну ділянку. З врахуванням наведеного, а також беручи до уваги предмет позову, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд прийшов до висновку, що заяву слід задовольнити. Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

Колегія суддів, вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення, обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як допред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Зазначене обмеження не поширюється на забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів керівника або роботодавця про застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, відмова в наданні відпустки, відсторонення від роботи чи посади, будь-яка інша форма дискримінації позивача тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції". Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

Відповідно до змісту п. 3 Постанови, згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 згаданої Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, вважає, що підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у суду першої інстанції не було.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, 06.09.2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1183091,56 грн.

Разом з позовною заявою ОСОБА_3 подала суду заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на частку будинку та підвалу, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,7, реєстраційний номер майна: 6870258, в розмірі 28/50, яка належить ОСОБА_1 . Заборонити ОСОБА_1 та/або будь-яким іншим особам вчинити будь-які дії, в тому числі, але не виключно, дії щодо поділу, відчуження, передачі в заставу (іпотеку), оренду тощо будинку та підвалу, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,7, реєстраційний номер майна, 68701258, в розмірі 28/50, що належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що починаючи з 11 жовтня 2014 року Відповідач зобов`язаний був передати їй 498 808,37 грн., а з врахуванням відповідальності за невиконання грошових зобов`язань сума боргу Відповідача складає 1 183 091,56 грн. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у власності ОСОБА_1 перебуває 28/50 частки будинку та підвалу, загальна площа яких становить 92,7 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, вищезазначена частка об`єктів нерухомого майна є фактично єдиною власністю Відповідача, за рахунок якої можливо частково погасити борг Відповідача, у випадку задоволення судом позовних вимог. Зважаючи на те, ще рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22.01.2019 по справі № 463/1444/18, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12.08.2019 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1 056 201,59 грн. та судовий збір в розмірі 8 810 грн., існує висока імовірність, що відповідачем будуть здійснюватись дії щодо відчуження вищезазначеного нерухомого майна з метою недопущення звернення стягнення на нього. Відтак, зважаючи на значну суму боргу Відповідача перед Позивачем, а саме - 1 183 091,56 грн; у власності Відповідача перебуває виключно частка будинку та підвалу в розмірі 28/50, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; у Відповідача наявні значні боргові зобов`язання перед третіми особами, з метою погашення яких ОСОБА_1 , може відчужити частку будинку та підвалу, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист/поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся до суду по даній справі, необхідним є вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану вище частку будинку та підвалу, у зв`язку з чим подана дана заява. При цьому, звертає увагу суду, що обраний Позивачем захід забезпечення позову є співмірним позовним вимогам по даній справі.

Із матеріалів, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, зокрема, позовної заяви, апеляційної скарги, а також пояснень представника відповідача в суді апеляційної інстанції та відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що між сторонами дійсно виник спір, що стосується стягнення грошових коштів за невиконання грошових зобов`язань.

Також, позивачкою обґрунтовано ризики, які існують та можуть вплинути на виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову, а саме загрози відчуження майна, що належить відповідачу, його видозміни, тощо та гіпотетично слід було в вважати, що заява про забезпечення могла б бути задоволена, оскільки, заходи забезпечення, про вжиття яких просила позивачка, також, є і співмірними із позовними вимогами, однак позивачкою та судом першої інстанції не враховано однієї обставини, що має істотне значення для вирішення питання про застосування заходів забезпечення.

Так, спірне нерухоме майно як на час винесення оскаржуваної ухвали, так і на час подання заяви про вжиття заходів забезпечення не належало відповідачу та не належить і на даний час, а, також, відсутні і дані про те, що таке підлягає передачі відповідачу.

Так, як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 був власником 28/50 частки будинку та підвалу, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,7, реєстраційний номер майна: 6870258, які належали йому на праві приватної спільної часткової власності з 03.08.2004 року по 26.04.2019 року.

З 26.04.2019 року і по даний час власником 28/50 частки будинку та підвалу, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 на підставі договору дарування від цього ж 26.04.2019 року.

Вказана особа до участі у справі не залучалась, відповідачем у справі не є та вимог до неї заявлено не було. Тому у суду були відсутні підстави для вжиття заходу забезпечення про вжиття якого просила позивачка, а саме накладення арешту на частину майна, що не належить відповідачу, оскільки вжиттям такого заходу порушуватимуться права та законні інтереси особи, яка не є учасником даної справи.

Зважаючи на вказане у суду першої інстанції підстав для задоволення поданої заяви та вжиття заходів забезпечення позову, які вжиті судом не було, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову у задоволенні такої, чим слід апеляційну скаргу задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2019 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 березня 2020 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра