ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 661/3739/16-ц Головуючий в 1 інстанції Чирський Г.М.
Номер провадження 22-ц/819/998/20 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Павленка Вячеслава Вікторовича, який діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 січня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Купер Прайс» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулось із позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) про стягнення кредитної заборгованості в сумі 83024,80 грн., що виникла станом на 22.11.2016 р., внаслідок невиконання відповідачем кредитного зобов`язання за укладеним кредитним договором від 03.06.2014 р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 03 червня 2014 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №2/1325608, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 33400 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11 % річних та комісійної винагороди за користування кредитом у розмірі 1,8% в місяць від суми кредиту, зі строком погашення до 02 червня 2019 року включно.

У подальшому право вимоги за кредитним договором № 2/1325608, укладеним з ОСОБА_1 , було неодноразово відступлено за відповідними договорами, укладеними між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Купер Прайс», між ТОВ «Купер Прайс» та ТОВ «Українська боргова компанія», між ТОВ «Українська боргова компанія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», внаслідок чого позивач набув права вимоги за вказаним кредитним договором.

Станом на дату укладання реєстру боржників по договору відступлення права вимоги №30/12-ФК_У від 30 грудня 2015 р. сума заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором № 2/1325608 складала 40618,92 грн.

Оскільки позичальник належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконує, позивач просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість станом на 22.11.2016 р. у загальній сумі 83024,80 грн., у тому числі: заборгованість по тілу кредиту 33400,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1602,92 грн., заборгованість по комісії в сумі 5616,00 грн., пені в сумі 13371,97 грн., штраф в сумі 334,00 грн., інфляційні збитки в сумі 26216,04 грн. та 3% річних в сумі 2483,87 грн.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 січня 2020 року позов ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № 2/1325608 від 03.06.2014 р. у розмірі 82 690,80 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 33400,00 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 1602,92 грн., заборгованості по комісії у розмірі 5616,00 грн., пені в розмірі 13371,97 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 10 листопада 2014 року по 22 листопада 2016 року в розмірі 2483,87 грн., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту за період з 10 листопада 2014 року по 22 листопада 2016 року в розмірі 26216,04 грн., а також судовий збір у розмірі 1372,45 грн., разом на загальну суму 84 063,25 грн. В решті вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що за змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість, а неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі, тому суд дійшов висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Разом з тим, суд не погодився з розміром суми заборгованості, яку належить стягнути з ОСОБА_1 , оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення суперечить положенням ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 334,00 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Павленко В.В., який діє від імені ОСОБА_1 , просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не встановлено факт виконання ПАТ «Креді Агріколь» зобов`язання щодо видачі ОСОБА_1 кредитних коштів згідно кредитного договору від 03.06.2014 р. №2/1325608, а також протиправно не застосовано до спірних правовідносин положення ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, внаслідок чого порушено права ОСОБА_1 як споживача.

Також апелянт звертає увагу на неможливість одночасного застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України (сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми) та ст. 549 ЦК України (сплата неустойки у вигляді штрафу та пені).

Крім того, за позицією апелянта, ТОВ «Купер Прайс» не є фінансовою установою, не має права надавати фінансові послуги та не може бути кредитодавцем за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги щодо безгрошовості кредитного договору, що укладений із позичальником ОСОБА_1 , оскільки остання на підставі кредитного договору від 11.02.2013р. отримала кредит у розмірі 52000 грн, однак свого зобов`язання не виконала, тому із нею був укладений новий договір від 3.04.201р., яким рефінансована кредитна заборгованість за попереднім кредитним договором та визначено суму боргу 33400 грн, що підлягав поверненню до 2.06.2019р. на умовах, погоджених цим договором.

Також заперечує доводи апеляційної скарги щодо застосування судом подвійної відповідальності за невиконання умов кредитного договору.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Судом встановлено і це підтверджено наявними у справі письмовими доказами, що між ПАТ «Креді Агріколь Банкта ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 1/1325608 від 11.02.2013р. на суму 52000грн зі строком їх повернення позичальником 9.10.2015р.

26 травня 2014р. ОСОБА_2 звернулась із заявою про зміну умов вказаного кредитного договору та просила збільшити строк кредитування до 60 місяців, а також зазначила розмір простроченого зобов`язання. ( а.с. 6-7).

3.06.2014р. сторони погодили умови кредитного договору, згідно п. 1.1 якого визначили, що Банк надає кредит строком на 60 місяців, до 2.06.2019р.у сумі 33400 грн, які призначаються для погашення заборгованості за кредитним договором № 1/1325608 від 11.02.2013р. Згідно п. 1.2.1. за користування кредитом позичальник сплачує 11% річних та за обслуговування кредитної заборгованості - комісійну винагороду в розмірі 1,8% на місяць від суми кредиту ( п.1.2.2) .

Надання кредиту здійснюється безготівково шляхом перерахування коштів на рахунки заборгованості за кредитним договором № 1/1325608 від 11.02.2013р. (т.1 а.с.8).

Сторони визначили порядок погашення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів згідно графіку.( а.с.9).

На підставі договору від 31.03.2014р. ПАТ «Креді Агріколь Банк» відступила ТОВ «Купер прайс» право вимоги за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 за договором від 3.06.2014р. на суму 40 618,92 грн.

Умовами п.2.1 договору відступлення передбачено, що новий кредитор набуває право на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Разом із правом вимоги до нового кредитора переходять всі інші права та обов`язки первісного кредитора за кредитним договором.

Право вимоги за цим договором у відповідності до п. 4.1 договору перейшло до нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог №8 від 10.11.2014р., складеного у відповідності до акту від 10.11.2014. про приймання передачі зазначених прав ( а.с.22-27 т.1).

На підставі договору від 2.04.2014р., а також реєстру прав вимог №8 від 10.11.2014р., складеного у відповідності до акту від 10.11.2014. про приймання передачі зазначених прав, ТОВ «Купер Прайс» право вимоги за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 за договором від 3.06.2014р. на суму 40 618,92 грн. відступила ТОВ «Українська боргова компанія» ( а.с. 17-21).

ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на підставі договору від 30.12.2015р., укладеного із ТОВ «Українська боргова компанія», набула права вимоги за цими ж кредитними зобов`язаннями. У відповідності до умов п. 2.1 та п. 3.13 новий кредитор набуває право вимоги згідно реєстру боржників ПАТ « Креді Агріколь Банк», вказаних у п.2.3. Право вимоги до нового кредитора переходить з моменту підписання цього договору. (а.с.т.1 12-16)

У відповідності до змісту погоджених сторонами умов договору відступлення права вимоги та змісту статті 514 ЦК України, відповідно до якої до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, вбачається, що позивач, набув право вимоги як новий кредитор за кредитними зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 , що виникли у останньої на підставі кредитного договору від 3.06.2014р.

Так, при відступленні права вимоги не відбувається припинення або зміна зобов`язання, а лише змінився кредитор у відповідному зобов`язанні. Предметом такого договору є право вимоги, строк платежу за якою настав.

Із наданого позивачем розрахунку суми позову вбачається, що право вимоги виникло на кредитну заборгованість, визначену станом на час відступлення у сумі 40 618,92 грн, які складаються із суми заборгованості по тілу кредиту- 33400 грн; відсотків за користування ним -1602,92 грн; комісії - 5616 грн.

Враховуючи, що про зміну кредитора та вимога про сплату новому кредиторові всієї суми заборгованості ОСОБА_1 була повідомлена, проте зазначену вимогу про повернення боргу залишила без задоволення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення коштів, право вимоги за якими мав би первинний кредитор у відповідності до приписів ст. 526, 610, 1050 ЦК України, а саме тіло кредиту 33400грн, відсотки за користування до часу відступлення права вимоги 1602,92 грн.

Разом із тим, визначаючи розмір стягнення суд першої інстанції, окрім вказаних сум, визнав обґрунтованими вимоги щодо стягнення з відповідача комісії Банку у розмірі 5616 грн.

Однак, із таким висновком погодитись не можна.

Так, умовами кредитного договору передбачено право кредитора на отримання від позичальника щомісячної сплати комісії, що становить 1,8% від суми кредиту. При цьому, визначення які саме послуги надаються Банком, що потребують оплати як комісія умови вказаного кредитного договору не містить. Також відсутнє обґрунтування підстав встановлення заборгованості за таку послугу, докази їх надання та відповідний розрахунок заборгованості у розмірі 5616 грн.

Враховуючи наведене висновок суду щодо права позивача на стягнення наведеної суми комісії суперечить положенням ст. 56 Закону України «Про банки і банківські послуги» та п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007р. у редакції, чинній на час укладання кредитного договору, згідно якої Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Також помилковим є висновок суду про задоволення вимог позивача про стягнення пені згідно п.2.7.1 Кредитного договору у розмірі подвійної ставки НБУ від несплаченої суми кредиту за період із 30.12.2015р. по 22.11.2016р. у сумі 13371,97 грн, оскільки позивач набув паво вимоги від первісного кредитора у розмірі заборгованості, що настала та визначена на день придбання цієї вимоги. Жодних застережень щодо права нового кредитора на отримання від боржника майбутніх вимог за кредитним зобов`язанням позичальника після укладання договору про відступлення права вимоги умови останнього не містять.

Отже, після відступлення права вимоги 10.11.2014р.новий кредитор не набув права стягнення неустойки у вигляді пені за кредитним договором, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

За викладених обставин рішення суду у цій частині належить скасувати із постановленням нового рішенні про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення суми комісії 5616 грн та пені 13 371,97 грн.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст. 625 ЦК трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника.

Враховуючи, що умови договору про відступлення прав вимоги не містять обмеження (застереження) щодо обсягу прав нового кредитора в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат на суму основного боргу за період після передачі права вимоги із 10.11.2014р. по 26.11.2016р., що узгоджується з приписами статті 514 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України і стягнення на користь позивача визначених цією нормою законодавства сум, як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання.

Однак, визначені судом суми стягнення підлягають зміні із врахуванням зменшеної апеляційним судом суми стягнення основного кредитного зобов`язання із 40 168,92 грн. до суми 35002,92грн, яка із врахуванням 164,541% (сукупного індексу інфляції за весь час прострочення) становить 57 594, 15 грн., із яких інфляційна складова складає 22 591,23 грн. Крім того, стягненню підлягає 3% річних у сумі 2140 грн. ( 35002,92х3:100х774 дн.).

З врахуванням зміни задоволеної частини позовних вимог у відповідності до ч. 10, 13 ст. 141 ЦПК України зменшенню підлягає сума компенсації сплаченого позивачем судового збору.

На підставі викладеного, ст. 514, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Павленка В`ячеслава Вікторовича, який діє від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 січня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення комісії 5616 грн та пені 13371,97 грн скасувати і постановити нове.

У задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» про стягнення із ОСОБА_1 комісії 5616 грн та пені 13371,97 грн відмовити.

Рішення суду в частині стягнення за ст. 625 ЦК України за період із 10.1.2014р. по 26.11.2016р. інфляційних втрат та 3% річних змінити, зменшити розмір стягнення інфляційних втрат із суми 26216,04 грн до 22591,23 грн та 3% річних із суми 2483,87 грн до 2140 грн. Всього загальну суму стягнення із 82 690,80 грн зменшити до 59 734,15 грн.

Суму стягнутого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» судового збору 1372,45 грн. зменшити до 417,67 грн.

В решті це ж рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і за наявності підстав, встановлених п.3 с.2 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий _______________ Н.В. Орловська

Судді _______________ О.В. Кутурланова

_______________ В.В. Майданік