Справа № 426/1954/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Чмихало М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сватове цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міловський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Сватівського районного суду Луганської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій вказує, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Молодогвардійську Луганської області, помер його дід - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Жихарево Мгинського району Ленінградської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що 08.10.2019 року, виконавчим комітетом Молодогвардійської міської ради міста Краснодон, що знаходиться на території тимчасово непідконтрольній органам державної влади України, йому було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 та вчинено відповідний актовий запис № 249.

Крім того, додатково вказав, що не має можливості долучити до матеріалів справи оригінал медичного свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , оскільки воно було вилучено незаконними органами влади на тимчасово окупованій території при отриманні свідоцтва про смерть.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину заявнику необхідно надати свідоцтво про смерть спадкодавця встановленого зразку, а оскільки вищезазначене свідоцтво про смерть видано на тимчасово окупованій території України, бланк свідоцтва не відповідає вимогам законодавства України.

Враховуючи вищевикладені обставини, для отримання дійсного свідоцтва про смерть та реалізації свого права на отримання спадщини, заявник просить суд встановити факт смерті його діда - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Молодогвардійську Луганської області.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 28 липня 2020 року, явка ОСОБА_1 була визнана обов`язковою, але в призначені судові засідання на 07.08.2020 року, 14.08.2020 року, 01.09.2020 року та 14.09.2020 року заявник не з`явився, про дату, час і місце їх проведення повідомлений за місцем реєстрації належним чином, шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області, а також за вказаною адресою для листування: АДРЕСА_2 , про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, причини поважності неявок до суду не повідомив.

Представник заінтересованої особи Міловського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутність, будь-яких заперечень не має, просить вирішити справу на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що заявник у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є онуком ОСОБА_2 , про що свідчать дані відомостей про батьків у свідоцтвах про народження серії НОМЕР_2 виданого 02 серпня 1996 року Виконкомом Молодогвардійської міської ради на підставі актового запису № 132 та серії НОМЕР_3 виданого 28 квітня 1963 року Міським РАГС м. Радянська гавань Хабаровського краю (а.с.7-8).

Дід заявника, ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Жихарево Мгинського району Ленінградської області, а зареєстрований був за адресою: АДРЕСА_1 , згідно паспорту серії НОМЕР_4 виданого 09 листопада 2000 року Молодогвардійським ГВМ УМВС України в Луганській області (а.с.6).

Згідно відповідей на запити зроблені судом встановлено, що ОСОБА_2 не був взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, відомості щодо наявності спадкового майна та звернень для отримання свідоцтва про право на спадщину відсутні, у зв`язку з відсутністю у пенсійному фонді інформації про смерть ОСОБА_2 розмір недоотриманої пенсії не розраховувався і за її отриманням ніхто не звертався (а.с.66,78,98).

Як вбачається із тексту заяви та доданих до неї документів заявник не звертався до органів реєстрації актів цивільного стану, з метою отримання дійсного свідоцтва про смерть (а.с.1-3).

Таким чином, на підтвердження своїх вимог, для встановлення юридичного факту смерті ОСОБА_2 , заявник надає лише свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , в якому датою смерті ОСОБА_2 зазначено «Приблизно тридцятого серпня 2019 року» (а.с.5).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 13 Постанови № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з подальшими змінами), заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті і полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану та від оголошення особи померлою, яке провадиться за іншими правилами ЦПК. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Згідно ст. 17 Закону України "Про реєстрацію актів цивільного стану", підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров"я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті.

Порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, в стверджуваний час смерті ОСОБА_2 передбачений Інструкцією, затвердженою наказом МОЗ України від 08.08.2006 № 545.

Згідно з пунктом 2.1 Розділу 2 Перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я або місці провадження медичної практики ФОП. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється. У разі поховання померлого закладом охорони здоров`я або ФОП - останній обов`язково заповнює лікарське свідоцтво про смерть і передає його в органи реєстрації актів цивільного стану не пізніше трьох діб з дня смерті.

У разі загублення лікарського свідоцтва про смерть видається нове свідоцтво з поміткою "дублікат" на підставі письмової заяви особи, яка отримала оригінал, або іншої особи, яка зобов`язалася поховати померлого. Дублікат заповнюється у двох примірниках, номери яких повинні бути ідентичними. Перший примірник дубліката видається родичам померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, другий примірник разом із заявою про його отримання залишаються в закладі охорони здоров`я або місці провадження медичної практики ФОП.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції, лікарське свідоцтво про смерть видається ФОП та такими закладами охорони здоров`я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патолого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи..

Згідно із п. 1.3. Інструкції, у містах, селищах міського типу, населених пунктах сільської місцевості в закладах охорони здоров`я, у яких працюють не менше двох лікарів, видаються тільки лікарські свідоцтва про смерть. У сільських населених пунктах у закладах охорони здоров`я, де працює тільки один лікар, у разі його відсутності (хвороба, відпустка і таке інше), фельдшером видається фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о).

У разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину.

Забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті.

Патологоанатом, як правило, видає лікарське свідоцтво про смерть на підставі розтину трупів.

Враховуючи вимоги даної Інструкції, у лікарському свідоцтві про смерть, яке видається для реєстрації в органах актів цивільного стану, у пункті 4 "Дата смерті" повинно бути зазначено рік, місяць та число смерті.

Пунктом 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Виходячи з вимог наведених нормативно-правових актів факт смерті особи має бути підтверджений лікарським свідоцтвом про смерть або фельдшерською довідкою про смерть, а встановлення факту смерті особи в певний час судом може мати місце за умови його підтвердження належними і допустимими доказами, проте неможливості реєстрації органами РАЦС, зокрема, у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про реєстрацію смерті.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, заявником не надано суду жодних доказів, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2 у певний час, у певному місці і за певних обставин (довідка про захоронення, дозвіл на поховання; витяг з книги реєстрації поховання померлих, документи слідчих органів, медичних установ, сільської ради, документи на підтвердження понесених витрат по похованню з відповідних ритуальних служб, фотокартки, тощо), не підтверджено час смерті, обставини за яких настала смерть. Навпаки за наданим заявником свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видано на території тимчасово непідконтрольній державним органам влади України, смерть ОСОБА_2 настала приблизно 30 серпня 2019 року, проте жодного посилання або документального підтвердження на те, чому неможливо встановити точну причину смерті заявник суду не надає та не розкриває цей факт у поданій заяві.

Таким чином, вищевказане свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , не є достовірним та достатнім доказом у підтвердження факту смерті особи у певний час та за певних обставин. Крім того, в даному свідоцтві відсутня інформація щодо первинних даних та обставин смерті ОСОБА_2 .

Посилання заявника на відсутність лікарського свідоцтва про смерть у зв`язку з його вилученням під час видачі свідоцтва про смерть суд вважає безпідставними, бо у разі видачі лікарського свідоцтва про смерть його оригінал зберігається у лікарні, що не позбавляє заявника можливості взяти його дублікат для підтвердження своїх вимог.

Заявник обґрунтував свою заяву лише посиланнями на свідоцтво про смерть, видане на території тимчасово непідконтрольній органам державної влади України, що на його думку, достовірно свідчить про смерть його діда. Між тим, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження, що подія мала місце у певний час та за певних обставин. Крім того, до цього часу з питанням отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 на території України заявник не звертався.

Разом з тим, встановлення факту народження або смерті особи має важливе значення як для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, так і для вирішення питань правонаступництва померлої особи, а тому рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Ураховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про те, що достовірних та достатніх доказів, які б стверджували, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Молодогвардійську Луганської області, заявником суду не надано, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.315-319, 293, 294, 268 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) у задоволенні заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Молодогвардійську Луганської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня оголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 30 вересня 2020 року.

Суддя: Л.М. Осіпенко