Номер провадження 2/754/3052/20
01 вересня 2020 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Зотько Т.А.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової В.О.,
представника позивача Курзіна О.А. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном, вселити його вквартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні спірною квартирою та надати комплект ключів від дверних замків вхідної двері квартири АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач мотивував тим, що на сьогоднішній день він є власником спірної квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору від 05.12.2015 на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя, укладеного з ОСОБА_4 .. Проте, після набуття позивачем права власності, позивач до цього часу не має можливості користуватися своєю власністю, оскільки відповідач чинить перешкоди та не надає доступу до квартири. Через вказані перешкоди, які створює відповідач, позивач не має можливості використовувати свою власність за призначенням та проживати в спірній квартирі, а відтак він змушений звертатись до суду за захистом порушених прав.
Процесуальні дії по справі.
Ухвалою від 21.11.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні.
Ухвалою від 10.06.2020 року, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні.
Інші процесуальні дії по справі не вчинялись.
Представник позивача - адвокат Курзін О.А., який дії на підставі довіреності від 27.06.2019, підтримав заявлені позовні вимоги. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Просив задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.
Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином за його адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що свідчать матеріали справи. Про розгляд справи судом, вказана особа обізнана, про що свідчать поштове повідомлення з відміткою про отримання кореспонденції суду членом сім`ї - дружиною (а.с.31), про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов від останнього на адресу суду не надходило.
Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 1 статті 3 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. посвідчено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , відповідно до якого останній набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.4-6).
Державна реєстрація права власності позивача на частину спірної квартири підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з датою формування від 15.04.2019.
Таким чином позивач є одноособовим власником спірної квартири АДРЕСА_1 .
Факт проживання відповідача у спірній квартирі ніким не оспорювався.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).
Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).
Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Позивачем заявлені вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом вселення в спірну квартиру та зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у здійсненні права на користування належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 .
На підтвердження заявлених вимог позивачем надано копію підтвердження надсилання відповідачу вимоги про звільнення квартири (а.с.13, 14, 15), що свідчить про прийняття мір, передбачених законом щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.
Як роз`яснено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 80, 81 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Оскільки відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні належною на праві власності квартирою АДРЕСА_1 , тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 1536,80 грн.
Керуючись ст. 41 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 4, 10, 12, 76-81, 141,265-268, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 - задовольнити.
Вселити ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) вквартиру АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) не чинити ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати комплект ключів від дверних замків вхідної двері квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн..
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.
Суддя: