Дата документу 18.03.2020 Справа № 336/8190/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/8190/15 Головуючий у 1 інстанції Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/1225/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2020 року у справі за поданням Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року Шевченківський ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні Шевченківського ВДВС знаходиться виконавче провадження 59718764 з виконання виконавчого листа № 336/8190/15-ц виданого 16.07.2019 про визначення часу спілкування та способу виховання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , втсанволення для ОСОБА_4 періодичних побачень з неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 09.00 години до 12.00 години, у присутності ОСОБА_1 за її згодою; - спілкування з донькою ОСОБА_3 особисто засобами телефонного, електронного, та іншого засобу зв`язку; - відвідування ОСОБА_4 навчальних закладів, які відвідує його донька ОСОБА_3 та спілкуватися з нею.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , яка ухиляється від виконання рішення, що є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Оскільки боржник добровільно рішення суду не виконує, просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов`язань покладених на неї рішенням суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2020 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на неї згідно Виконавчого листа № 336/8190/15-ц виданого 16.07.2019 про визначення часу спілкування та способи виховання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши для позивача ОСОБА_4 : - періодичні побачення з неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 09.00 години до 12.00 години, у присутності ОСОБА_1 за її згодою; - спілкування з донькою ОСОБА_3 особисто засобами телефонного, електронного, та іншого засобу зв`язку; - відвідування ОСОБА_4 навчальних закладів, які відвідує його донька ОСОБА_3 та спілкуватися з нею.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, в задоволенні подання відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не з`ясував чи дійсно боржник свідомо не виконує належні до виконання зобов`язання, не дав оцінку доказам, які надані державним виконавцем при поданні подання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Задовольняючи подання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання нею своїх зобов`язань, суд першої інстанції виходив з наявності у боржника невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями пункту 18 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

З наявних у справі доказів вбачається, що 05.08.2019 року старшим державним виконавцем Маринченко Є.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за АСВП № 59718764, яка направлена сторонам виконавчого провадження.

19 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Маринченко Є.О. направлено виклик сторонам виконавчого провадження із явкою до відділу на 26.09.2019 р. о 13-00 год., для вирішення питання, щодо встановлення місця побачення стягувача ОСОБА_4 з дитиною.

21 жовтня 2019 року до відділу за вх. № 22340/16.7-39 від боржниці ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення виконавчих дій, у зв`язку з обмеженням фізичного навантаження. До заяви додано листок непрацездатності та виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 1148 серія АДУ № 597938 з 28.10.2019 року по 31.10.2019 року з продовженням на 01.11.2019 р.

28 жовтня 2019 року у зв`язку з відсутністю будь-яких даних у виконавчому провадження, стосовно надання пропозицій сторін виконавчого провадження щодо встановлення місця побачення стягувача з дитиною, головним державним виконавцем Ілюшкіною А.Є. винесено постанову про визначення місця побачення стягувача з дитиною.

01 листопада 2019 року головним державним виконавцем Ілюшкіною А.Є. у відповідності до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі наданих боржником документів, винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій до 14.11.2019 року.

04 листопада 2019 року та 08 листопада 2019 року від боржника надійшли заяви за змістом яких вона надала пояснення щодо поважності причин невиконання рішення.

15 листопада 2019 року до відділу на особистий прийом до заступника начальника відділу Коциняна М.О. звернувся стягувач ОСОБА_4 , який зазначив в усному порядку, що не проти зміни встановлення місця побачення стягувача з дитиною на адресу боржника ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Про зазначене державним виконавцем складено відповідний акт.

15 листопада 2019 року заступником начальника відділу Коциняном М.О. винесено постанову про визначення місця побачення стягувача з дитиною у відповідності статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», а саме визначено адресу побачення стягувача з дитиною АДРЕСА_1 .

18 листопада 2019 року заступником начальника відділу Коциняном М.О. у відповідності до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 8 346,00 грн.

19 листопада 2019 року державним виконавцем винесено вимогу щодо виконання рішення в порядку ст.. 18 Закону України «Про виконавче провадження», яку направлено сторонам виконавчого провадження.

За приписами ч. 1 ст. 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Положеннями ч. 4 статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених статті частиною десятою 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 після надання пояснень щодо поважності причин невиконання рішення продовжує ухилятись від його виконання.

З наданих копій виконавчого провадження вбачається, що 10 грудня 2019 року заступником начальника відділу Коциняном М.О. складено акт державного виконавця за яким побачення стягувача ОСОБА_4 з дитиною, яке повинно було відбутися згідно графіку 08.12.2019 не відбулося, боржниця ОСОБА_1 не забезпечила побачення стягувача ОСОБА_4 з дитиною 08.12.2019 року.

10 грудня 2019 року заступником начальника відділу Коциняном М.О. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. на користь держави.

26 грудня 2019 року було повторно складено акт державного виконавця за яким боржник не забезпечила побачення стягувача з дитиною в час встановлений рішенням суду та місцем встановленим державним виконавцем.

08 січня 2020 року державним виконавцем повторно накладено штраф на боржника ОСОБА_1 в сумі 3400,00 грн. за повторне невиконання рішення та направлено до Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у відповідності до ст. 382 КК України.

Враховуючи вищевикладені встановлені фактичні обставини справи, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 не забезпечується побачення стягувача з дитиною, що суперечить вимогам ч.5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", про що складені відповідні акти державного виконавця.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що боржник ОСОБА_1 рішення суду не виконує, виконавчі дії спрямовані на виконання рішення суду результатів не дали, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання.

ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що зобов`язання з примусового виконання рішення суду нею на теперішній час виконані.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що нею в судовому порядку оскаржуються дії державного виконавця, є безпідставними, оскільки за вказаними скаргами судове рішення не прийнято, та на момент розгляду апеляційної скарги дії державного в рамках виконавчого провадження АСВП № 59718764 не визнанні неправомірними.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази ухилення її від виконання судового рішення спростовуються наданими до подання Постановами про накладення на ОСОБА_1 штрафу від 10.12.2019 року та від 08.01.2020 року (Том 2, а.с.125-127, 148-150), які на момент розгляду апеляційної скарги не скасовані.

Колегія суддів відхиляє клопотання скаржника про витребування у Шевченківського відділу ДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) матеріалів виконавчого провадження ВП № 59718764, оскільки при зверненні до суду з поданням державним виконавцем надані належним чином завірені копії вищевказаного виконавчого провадження, на підставі дослідження яких судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для її скасування чи зміни при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення подання.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 березня 2020 року.

Головуючий

Судді: