Справа № 126/1335/20
Провадження № 22-ц/801/1756/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Баланівська сільська рада Бершадського району Вінницької області,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 03 серпня 2020 року, постановлену під головуванням судді Хмеля Р. В. в м. Бершадь Вінницької області,

у цивільній справі № 126/1335/20 за позовом ОСОБА_1 до Баланівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Бершадського районного суду Вінницької області з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 30 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху з тих підстав, що позивачем неправильно вказано оцінку майна, оскільки в матеріалах справи відсутній звіт про оцінку майна та технічна документація на будинок, що унеможливлює визначити дійсну ціну позову, а відтак відсутня можливість перевірки розміру судового збору, який підлягає сплаті позивачем при зверненні до суду з вимогою про визнання права власності, а тому позивачу необхідно надати суду звіт про оцінку майна, а також квитанцію про сплату судового збору у встановленому розмірі.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 03 серпня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Баланівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не виконала вимоги ухвали суду у строк встановлений судом, а саме зі змісту поданої позивачем заяви про усунення недоліків позовної заяви вбачається, що вказані в ухвалі суду від 30.06.2020 недоліки усунуто так і не було, а саме: не надано звіт про оцінку майна та не долучено квитанцію про сплату судового збору, який в сумі буде становити 1 відсоток від вартості майна.

Не погоджуючись із цією ухвалою, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 03 серпня 2020 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали, що перешкодило їй у доступі до правосуддя. Вказує, що при зверненні до суду з позовною заявою майнового характеру вона просила суд визначити розмір судового збору, який їй необхідно сплатити. Свої вимоги обґрунтувала ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір». Однак ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 30.06.2020 вказану позовну заяву залишено без руху. В заяві про усунення недоліків позовної заяви вона надала докази про звернення до оцінювача, а також звернула увагу суду на те, що на платформах онлайн оголошень, що функціонують в мережі Інтернет, а саме OLX, розміщено ряд оголошень про продаж житлових будинків в с. Баланівка, які по технічним складовим є набагато кращими та придатними для проживання. Враховуючи, що будинок, який вона успадкувала після смерті матері в значно гіршому стані, його вартість визначена нею в розмірі 84 000 грн, та у зв`язку з цим сплачено 1 відсоток судового збору від вказаної суми. Розглядаючи заяву про усунення недоліків суд не звернув увагу на її доводи, що свідчить про однобічність та формалізований підхід суду.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області не надходив.

Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 7, частини другої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до пунктів 5-8 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно з частиною п`ятою статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 30 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам статей 175, 177 ЦПК України та надано їй строк для усунення недоліків позовної заяви, оскільки: відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову щодо вимоги про визнання права власності на майно або його витребування, визначається вартістю майна, що належить фізичним особам на праві приватної власності. Однак у позовній заяві неправильно вказано оцінку майна, оскільки в матеріалах справи відсутній звіт про оцінку майна та технічна документація на будинок, що унеможливлює визначити дійсну ціну позову, а відтак відсутня можливість перевірки розміру судового збору, який підлягає сплаті позивачем при зверненні до суду з вимогою про визнання права власності, а тому позивачу необхідно надати суду звіт про оцінку майна, а також квитанцію про сплату судового збору у встановленому розмірі.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції, посилаючись на частину третю статті 185 ЦПК України виходив з того, що недоліки позовної заяви, наведені в ухвалі суду від 30 червня 2020 року позивачем не виконані, а саме: не надано звіт про оцінку майна та не долучено квитанцію про сплату судового збору, який в сумі буде становити 1 відсоток від вартості майна. Зазначене не дає змоги розглянути подану заяву за правилами Глави 11 Розділу 4 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до положень частини другої статті 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Отже, цивільним процесуальним законодавством передбачена можливість попереднього визначення розміру судового збору судом у разі, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо.

Відповідно до частини другої статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Однак, всупереч вказаній нормі частини другої статті 185 ЦПК України в ухвалі суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху для сплати судового збору не вказано мотивів, з яких суд вважав недоплаченою суму судового збору.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Аналіз змісту положень пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права та має переслідувати законну мету.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до положень статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 03 серпня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник