Справа № 522/3153/19
Провадження №2/523/535/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань - Щербан О.Д.,

представника правонаступника позивача - Шевцової Т.Р.,

представника відповідача - Васильєва І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9, в м.Одесі цивільну справу за позовом акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК», правонаступник позивача приватне підприємство виробничо-комерційна фірма «Армо», до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

25.02.2019р. акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК» подало до Приморського районного суду м.Одеси позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, а саме нежитловими будівлями, загальною площею 641,4 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та складаються з чотирьох приміщень: «А» - ватино-ватний цех, «В» - столярний цех, «Д» - склад, «Е» - склад, шляхом виселення, у зв`язку з набуттям позивачем права власності на вказане нерухоме майно та відмовою відповідача добровільно передати ключі для отримання належного доступу до вказаних приміщень.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18.03.2019р. цивільну справу за даною позовною заявою передано на розгляд до Суворовського районного суду м. Одеси за підсудністю.

08.05.2019 р. Суворовським районним судом м.Одеси справу розподілено в автоматизованому порядку, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

10.05.2019 р. ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

15.11.2019 р. постановлено ухвалу на місці без виходу до нарадчої кімнати про залучення ПП ВКФ «Армо» у якості правонаступника позивача АТ «КРИСТАЛБАНК».

Згідно з ч.2 ст.55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

27.01.2020 р. у судовому засіданні, що відбулось за участі представника правонаступника позивача та відповідача, відповідачем заявлено відвід головуючій у справі судді Середі І.В., посилаючись на упередженість в діях судді щодо нього.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2020 р. заявлений відповідачем відвід визнано необґрунтованим, передано заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід головуючої у справі ОСОБА_2 до автоматизованої системи документообігу суду для визначення судді, у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, для розгляду заявленого відводу по суті.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 29.01.2020 р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Середи І.В. відмовлено.

У судовому засіданні, що відбулось 24.09.2020 р., представник правонаступника позивача підтримала позовну заяву в повному обсязі та просила її задовольнити. В обґрунтування даної позиції представник правонаступника позивача, серед іншого, наголошувала, що ПП ВКФ «Армо» набуло право власності на спірні нежитлові приміщення ще 04.11.2019 р., втім, через невиконання та ігнорування відповідачем законних вимог нового власника майна про звільнення приміщень та усунення перешкод у користуванні, ПП ВКФ «Армо» фактично позбавлено можливості використовувати належне йому майно за призначенням, що порушує його права.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог, просив у задоволені позову відмовити з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача, серед іншого, зазначив, що первісним позивачем та його правонаступником не надано суду належних та допустимих доказів чинення перешкод саме відповідачем.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заяву ОСОБА_1 про залучення до участі у справі в якості третьої особи його дружину, вказуючи на те, що ОСОБА_3 є співвласником спірного майна з огляду на те, що ОСОБА_1 , на момент набуття права власності на таке майно, перебував у шлюбі з ОСОБА_3 .

Судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про відмову в задоволенні заяви через її безпідставність виходячи з предмету заявлених вимог.

Заслухавши представників сторін, всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні фактичні обставини.

12.09.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 010/15-58/07-486, з додатками та додатковими угодами до нього.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 було також укладено договір іпотеки від 19.09.2007 р., із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстрований в реєстрі № 4054 (а. с.9-11).

Предметом іпотеки були нежитлові будівлі, загальною площею 641,4 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та складаються з чотирьох приміщень: «А» - ватино-ватний цех, «В» - столярний цех, «Д» - склад, «Е» - склад, розташовані на земельній ділянці площею 1657 кв. м.

24.05.2017 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КРИСТАЛБАНК» був укладений договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до якого ПАТ «КРИСТАЛБАНК» набув всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно з реєстром відступлення прав вимоги від 25.05.2017 р. Крім того, від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «КРИСТАЛБАНК» були передані права за всіма угодами, укладеними на забезпечення виконання зобов`язань за кредитними операціями.

25.05.2017 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КРИСТАЛБАНК» був укладений договір відступлення прав за іпотечними договорами (а. с. 5-8), визначеними в додатку № 1 до такого договору відступлення. Серед таких прав, за вище наведеними договорами, від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «КРИСТАЛБАНК» передані права кредитора за кредитним договором та іпотекодержателя за Іпотечним договором.

19.01.2018 р., у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 , умов кредитного договору, ПАТ «КРИСТАЛБАНК» звернуло стягнення на предмет іпотеки набуло на нього права власності на підставі положень іпотечного договору та ст. ст. 36-37 Закону України «Про іпотеки», в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 .

З огляду на це, ПАТ «КРИСТАЛБАНК» стало власником нежитлових будівель, загальною площею 641,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 111275039 від 22.01.2018 р. (а. с. 12).

07.09.2018 р. АТ «КРИСТАЛБАНК» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу № 07.09.2018/9-вих. про звільнення нежитлового приміщення та усунення перешкод у користуванні майном (а. с. 13).

Згідно з вказаною вимогою АТ «КРИСТАЛБАНК» Кожухаря В.В. повинен був звільнити до 01.10.2018 р. нежитлові будівлі, загальною площею 641,4 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також передати новому власнику (банку) всі ключі до замків, необхідні для отримання доступу до приміщень.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 469 (а. с.14), ОСОБА_1 отримав зазначену вимогу 19.09.2018 р.

З матеріалів справи, зокрема з актів про незвільнення приміщення від 16.10.2018 р. та 31.01.2019 р. (а. с.38,39), вбачається, що невідомі особи у відповідні дати не допустили представників АТ «КРИСТАЛБАНК», як дійсного на той час власника, на територію нежитлових будівель, що перебувають за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, вбачається, що зазначені будівлі перебувають під охороною.

04.11.2019 р. між АТ «КРИСТАЛБАНК» та приватним підприємством виробничо-комерційна фірма «Армо» були укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., зареєстровані в реєстрі за № 1479 та за № 1480, відповідно до яких право власності на нежитлові будівлі, загальною площею 641,4 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , перейшли від попереднього власника, АТ «КРИСТАЛБАНК», до нового власника ПП ВКФ «Армо».

Вказане підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексними номерами 187406258 та 187413614 від 04.11.2019 р. (а. с. 67-68, 74-75).

17.02.2020 р. ПП ВКФ «Армо», як новим власником спірного майна, на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу № 17.02.2020/1-вих. (а. с.122-124) про звільнення нежитлових будівель та усунення перешкод у користуванні цим майном. Така вимога була вручена особисто ОСОБА_1 у дату 22.02.2020 р., що вбачається з роздруківки відомостей, що вміщені у розділі «Трекінг» на офіційному сайті АТ «УКРПОШТА» щодо відправлення за № 238 (а. с.126).

21.02.2020 р. представником власника підприємства ПП ВКФ «Армо», адвокатом АО «СІ.ЕЛ.ЕС.» Байдеріним О.А., здійснена спроба огляду нежитлових будівель, загальною площею 641,4 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також прилеглої до них території, шляхом спроби доступу та візуального обстеження зовнішнього та внутрішнього стану нежитлових будівель.

Спроба такого огляду представником ПП ВКФ «Армо», адвокатом ОСОБА_4 , здійснена на виконання доручення власника, ПП ВКФ «Армо», оформленого згодою від 24.12.2019 р. (а. с.128).

Про відповідний факт представником підприємства ПП ВКФ «Армо», Байдеріним О.А., 21.02.2020 р. складено акт проведення огляду нежитлових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також огляду прилеглої до них території (а. с.129-131).

Крім того, судом досліджено матеріали відеофіксації, що наявні в матеріалах справи на CD-диску (а. с.127), обставин, що мали місце 21.02.2020 р. за адресою спірних нежитлових приміщень та які описані представником ПП ВКФ «Армо» у відповідному акті проведення огляду нежитлових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також огляду прилеглої до них території, а також матеріали фотофіксації, що наявна в матеріалах справи (а. с.132-134).

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких безпідставних обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, суд доходить висновку про обґрунтованість позовної заяви та доведеність позовних вимог АТ «КРИСТАЛБАНК», правонаступником якого є ПП ВКФ «Армо», адже судом встановлено, що відповідач втратив право власності на спірне майно 19.01.2018 р. та з цього часу вчиняє протиправну бездіяльність щодо невиконання законних вимог в частині звільнення спірних нежитлових приміщень.

У цій частині судом встановлено, що право власності ПП ВКФ «Армо» на спірні нежитлові приміщення є дійсним, відповідачем або іншими особами в судовому порядку не оскаржувалось.

Судом також встановлено, що відповідач отримував вимоги про усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, які направлялись спочатку власником АТ «КРИСТАЛБАНК», а пізніше його правонаступником ПП ВКФ «Армо».

Протилежного стороною відповідача не доведено. Доводи позовної заяви відповідачем не спростовані. У цій частині, суд, керуючись принципом змагальності сторін, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ЦПК України), звертає увагу на те, що відповідачем відзив на позовну заяву не подавався, інших доказів на спростування доводів позовної заяви суду не надавалось.

Водночас, суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи міститься клопотання відповідача від 15.11.2019 р. (а. с. 78) про долучення до матеріалів справи доказів та відмову у позові. З даної заяви вбачається, що відповідач обізнаний про перехід права власності до дійсного власника ПП ВКФ «Армо».

Як було з`ясовано в ході розгляду справи відповідач не звільнив приміщення, заперечує проти заявлених до нього вимог, що, у сукупності з іншими обставинами, підтверджує факти створення відповідачем перешкод власнику нежитлових будівель в їх користуванні.

Крім цього, у своїй практиці Європейський суд з прав людини (зокрема, рішення у справах Жук проти України, заява №45783/05, п. 25; Kress v. France, заява №39594/98, п.п. 60, 72-76; Goc v. Turkey, заява №36590/97, п. 55-57; F.C.B. v. Italy, заява №12151/86, п. 33; Kaya v. Austria, заява №54698/00, п. 28) також виходить з того, що призначення змагальності процесу спрямоване на унеможливлення впливу на суд доказів, які одна з сторін не змогла оцінити та навести свої міркування (сторони повинні мати можливість знайомитися з усіма пред`явленими доказами і зауваженнями, отримувати копії документів); у кожній справі судом мають бути з`ясовані всі обставини, але, при цьому суд досліджує докази та пояснення, які подані сторонами або іншими суб`єктами лише у межах судового процесу.

Таким чином, суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 , будучи достовірно обізнаним про те, що право власності на нежитлові будівлі, загальною площею 641,4 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з порушеннями ОСОБА_1 умов кредитного договору, перейшло від нього до АТ «КРИСТАЛБАНК», а згодом до ПП ВКФ «Армо», на підставі дійсних та правомірних договорів купівлі-продажу (виходячи з презумції правомірності, визначеної ст. 204 ЦК України), тим не менш відповідач здійснює протидію ПП ВКФ «Армо», зокрема, незаконно обмежуючи діяльність власника на об`єкті, обмежуючи доступ до нежитлових будівель.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У цій частині суд зазначає, що ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ,від 18 липня 2006 року).

Отже, порушене право власності підлягає захисту, з метою усунення перешкод в користуванні приміщеннями нежитлової будівлі загальною площею 641,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з чотирьох приміщень: «А» - ватино-ватний цех, «В» - столярний цех, «Д» - склад, «Е» - склад, відповідач підлягає виселенню.

Крім того, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Армо» необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1921 грн.

Керуючись ст. ст. 12,13,76-81,89, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства «КРИСТАЛБАНК», правонаступник позивача приватне підприємство виробничо-комерційна фірма «Армо», до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення - задовольнити .

Виселити ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1 ) з приміщень нежитлової будівлі загальною площею 641,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з чотирьох приміщень :"А"-ватино-ватний цех, "В"-столярний цех, "Д" - склад, "Е" - склад.

Стягнути з ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1 ) на користь приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Армо» судовий збір у розмірі 1921 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 29.09.2020 р.

Суддя: