Справа № 180/1299/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомченко С.І.,

з секретарем судового засідання Меньшиковою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Марганецького міського суду із заявою, в якій просить встановити факт належності їй атестату № НОМЕР_1 виданого ОСОБА_2 , про закінчення будівельного училища № 3 м. Дніпропетровськ, виданого 15 липня 1960 року. Свої вимоги мотивує тим, що під час перерахунку пенсії не було зараховано період її навчання у будівельному училищі №3 м.Дніпропетровськ, в зв`язку з невірним написанням її імені в атестаті « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 ». Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідне їй для подальшої реалізації права на пенсійне забезпечення, тому вона звернулася до суду з відповідною заявою. Також просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати період навчання у Дніпропетровському будівельному училищі №3 згідно атестату № 247 від 15.07.1960 року до трудового стажу та здійснити перерахунок пенсії до стажу.

Заявник до суду не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила заявлені вимоги задовольнити.

21.09.2020 року представник заінтересованої особи надав суду відзив на заяву в якому зазначив, що заявниця мала право звернутися до органу із заявою про виправлення помилки в документі який їй видали, але не зробила цього, також стосовно здійснення перерахунку пенсії до стажу, то ця вимога підлягає залишенню без розгляду оскільки розглядається в порядку адміністративного провадження. Справу просив розглядати за його відсутності, прийняти рішення на розсуд суду.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 вказаної статті передбачає, що ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 липня 1960 року заявниця отримала атестат №247 про закінчення будівельного училища №3 м.Дніпропетровськ, в якому зазначено українською мовою « ОСОБА_5 », російською мовою « ОСОБА_6 » що підтверджується копією атестата (а.с.4).

Згідно копії свідоцтва про одруження заявниця змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с.3).

Згідно паспорту громадянина України прізвище, ім`я та по батькові заявниці записано як « ОСОБА_1 » (а.с.2).

Отже, з вказаних документів можна зробити висновок, що « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_1 » одна й та сама особа.

Оскільки невідповідність в написанні прізвища, ім`я по батькові заявниці в правовстановлюючих документах перешкоджає реалізації її права на перерахунок пенсії, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту належності ОСОБА_1 атестату № 247, виданого ОСОБА_5 , про закінчення будівельного училища № 3 м.Дніпропетровськ, виданого 15 липня 1960 року.

Вимога заявниці про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати період навчання у Дніпропетровському будівельному училищі №3 згідно атестату № 247 від 15.07.1960 року до трудового стажу та здійснити перерахунок пенсії до стажу задоволенню не підлягає, оскільки дана вимога повинна розглядатися в порядку адміністративного провадження в Дніпропетровському окружному адміністративному суді.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому витрати на судовий збір в сумі 420,40 гривень слід компенсувати за рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 141, 293, 294, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , атестату № 247 виданого ОСОБА_5 , про закінчення будівельного училища № 3 м.Дніпропетровськ, виданого 15 липня 1960 року.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Витрати на судовий збір в сумі 420,40 гривень компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко