ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1331/19Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/817/784/20 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін: представника відповідачки

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №601/1331/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецькогокого районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2020 року, ухваленого суддею Мочальською В.М., повний текст якого складено 2 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування вимог посилався на те, що за час шлюбу з відповідачкою вони за спільні кошти придбали автомобіль марки «RENAULТRAFIC» легковий пасажирський -В, 2004 року випуску. 24 квітня 2018 року відповідач без його згоди відчужила автомобіль ринковою вартістю 120 495 гривень. Враховуючи те, що майно було придбане за час шлюбу, спільної домовленості між ним та відповідачкою щодо добровільного поділу майна не досягнуто, згоди на реалізацію автомобіля він не давав, просить суд визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідачки в його користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля, а саме 60 247 гривень 50 копійок та судові витрати.

Рішенням Кременецького районного суду від 21 лютого 2020 року позов задоволено.

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 автомобіль марки "Рено трафік", легковий пасажирський В, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1900 см. куб.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 60247 (шістдесят тисяч двісті сорок сім) гривень 50 копійок грошової компенсації вартості частки спільно нажитого майна.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 4676 гривень 80 копійок судових витрат.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить його скасувати та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про поділ майна подружжя.

В обгрунтування вимог посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд прийшов до хибних висновків про те, що спірний транспортний засіб є спільним майном, оскільки станом на час судового розгляду транспорт вже було відчужено, право власності на автомобіль належить третій особі, яка не була залучена до судового розгляду. Крім того визначення ринкової вартості було здійснено після його відчуження, в експертизі досліджувалась вартість автобуса, а суд визнав право спільної власності на легковий автомобіль-В. Експертом було досліджено не той об`єкт, який підлягав дослідженю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказує на те, що рішення суду є законним. Доводи апелянта, що судом безпідставно визнано транспортний засіб спільним майном, оскільки його було відчужено на час розгляду справи є безпідставними та не обгрунтованими. Визначену ринкову вартість автомобіля вважає вірною. Під час розгляду справи відповідачка не оспорювала даний висновок та не заявляла клопотань про призначення експертизи .

В суді апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені у ній.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, заслухавши представників сторін колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з?ясування дійсних обставин справи, прав та обов?язків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального права.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд установив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2009 року, рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

У період шлюбу сторони придбали автомобіль марки «RENAUL ТRAFIC» легковий пасажирський В, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1900 см. куб, який був зареєстрований на ім`я відповідача.

24 квітня 2018 року даний транспортний засіб перереєстровано згідно договору купівлі продажу на іншу особу. Даний факт підтверджується листом Територіального сервісного центру №6143 від 17 травня 2019 року № 31/19/3- С-9 .

З висновку експерта № 1435/19-22 судової авто-товарознавчої експертизи, від 13 грудня 2019 року вбачається, що ринкова ціна автомобіля марки моделі «RENAUL ТRAFIC» легковий пасажирський В, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1900 см. куб, що визначена без його огляду, за наявними в матеріалах справи документами, буде становити 120495, 00 гривень.

Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Згідно зі статтями 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22); вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (пункти 23, 24); у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що транспортний засіб набуто ними в період шлюбу за спільні кошти подружжя . Відповідачкою не спростовано факту придбання спірного автомобіля за спільні кошти подружжя.

Стаття 60 СК України передбачає презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того із подружжя, який її спростовує.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) наведено правовий висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Встановивши, що ОСОБА_1 реалізувала придбаний подружжям під час шлюбу автомобіль, продала його іншій особі без згоди чоловіка, позивача по справі, отримані кошти від реалізації майна виратила не в інтересах сім`ї, суд першої інстанції правильно застосував положення статей 65, 68 СК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості належного йому 1/2 частини автомобіля у розмірі, виходячи з ринкової вартості автомобіля, встановленої висновками експертного автотоварознавчого дослідження.

Доводи апеляційної скарги, що позивач знав про відчуження автомобіля, оскільки він відчужений під час шлюбу, колегія суддів не приймає до уваги як не обгрунтовані.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що йому не було відомо про продаж автомобіля, про дані обставини він дізнався в 2019 році. Відповідачка в квітні 2018 року продала спірний автомобіль без його відома та згоди, а в травні 2018 року подала позов про розлучення. ОСОБА_3 зазначив, що станом на 2018 рік він не проживав з відповідачкою та знаходився на заробітках за кордоном. Кошти від продажу автомобіля не використані відповідачкою для потреб сім`ї . Крім того, між ними виник спір щодо оспорювання батьківства.

З рішення Кременецького районного суду від 11 березня 2019 року у справі №.601/819/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу вбачається, що у травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка відчужила транспортний засіб 24.04.2018 року фактично перед подачею позову до суду про розлучення.

Жодних доказів на підтвердження отримання від позивача письмової згоди на відчуження транспортних засобів, які є цінним майном, відповідачка не надала.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, відсутні підстави для висновку про відчуження спільного цінного майна подружжя за взаємною згодою.

Також у матеріалах справи відсутні докази того, що кошти від продажу транспортних засобів відповідачка витратила в інтересах сім"ї.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи те, що автомобіль марки моделі «RENAUL ТRAFIC» легковий пасажирський В, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1900 см. куб, якй був був об`єктом спільної сумісної власності подружжя та цінним майном, відчужений ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_3 , доказів витрати отриманих від продажу коштів в інтересах сім`ї суду не представлено, а тому у позивачка виникло право на грошову компенсацію їх дійсної вартості.

Доводи апеляційної скарги проти визначеної вказаним висновком вартості спірного транспортного засобу, колегія суддів оцінює критично, так як експертиза проводилось за ухвалою Кременецького районного суду від 21 жовтня 2019 року за клопотанням позивача, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384,385 КК України.

У колегії суддів відсутні підстави для сумніву щодо правильності висновків судової авто-товарознавчої експертизи № 1435/19-22 від 13 грудня 2019 року, проведеного експертом Г. Копцюх Тернопільського відділення Київського НДІСЕ, згідно яких ринкова ціна автомобіля марки моделі «RENAUL ТRAFIC» легковий пасажирський В, 2004 року випуску, об`ємом двигуна 1900 см. куб, становить 120495, 00 гривень. Вказану ринкову вартість автомобіля відповідач під час розгляду справи не спростував жодним належним доказом, іншої вартості не довів.

Доводи представника відповідачки, що згідно договору купівлі продажу автомобіль відчужено за 30000 грн. колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначена ціна не відповідає дійсній ринковій вартості даного транспортного засобу.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц наведений правовий висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний правовий висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.12.2018 у справі № 607/4701/13-ц.

Доводи апеляційної скарги, що позивач обрав невірний спосіб захисту колегія суддів не приймає до уваги як не обгрунтовані.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Колегія суддів зазначає, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Позивач обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної йому частки спільного майна, що узгоджується з положеннями частини другої статті 16 ЦК України.

Наведене свідчить, що судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору, судовий збір за подання апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 вересня 2020 року.

Головуюча: Г.М. Шевчук

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Ходоровський