Справа № 464/1713/20
пр.№ 2/464/872/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.2020 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді - Мички Б.Р.,

за участю секретаря судового засідання - Куйдич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

позивач ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» через представника за довіреністю Гаврилова Є.Ю. звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.10.2016 року ОСОБА_1 подала до відповідача заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "ЦФР" та заяву № від 10.10.2016 на отримання кредиту від ТОВ "ФК "ЦФР", підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "ЦФР" становлять кредитний договір між ТОВ "ФК "ЦФР" та відповідачем, як позичальником, а також, що отримав примірник кредитного договору та погодив отримання шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця. Відповідно до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "ЦФР" , умови разом із заявою про приєдання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. 26.06.2019 між ТОВ "ФК "ЦФР" та позивачем укладено договір відступлення прав вимоги №20190626 у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає позивачу за плату, позивач приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20190626 від 26.06.2019, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму 46574, 77 грн. у зв`язку із порушенням відповідачем умов вищевказаного кредитного договору від 10.10.2016 року. Станом на момент отримання позивачем права грошової вимоги до відповідача, остання має непогашену заборгованість на вищевказану суму, яку відповідач добровільно не погашає, що стало приводом для звернення позивача до суду із цим позовом.

Ухвалою судді від 22.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 направила до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив та пояснення, заперечила задоволенню позову. В обгрунтування вказала, що з вищевикладеним не погоджується, вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є необґрунтованими, не відповідають дійсності, та не підлягають задоволенню. Вказує, що позивачем не надано первинних документів, щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Позивачем не надано жодного документа, який би свідчив про отримання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 24 000.00 грн. До матеріалів справи долучено тільки платіжне доручення № 194961365 від 10 жовтня 2016 року на суму 10 400 грн. та платіжне доручення № 194961364 від 10 жовтня на суму 9 600 грн.

Кошти у розмірі 4000 грн. ОСОБА_1 надані так і не були. Тобто фактично, договір позики не укладений. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Позивач в підтвердження набуття права вимоги до ОСОБА_1 надає договір відступлення права вимоги укладений 26 червня 2019 року. Разом з тим є сумнівний витяг з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги, оскільки такий є без підписів сторін правочину та викладений в звичайному самостійно надрукованому форматі представником позивача, тобто встановити чи вимога дійсно була в реєстрі боржників є неможливим. Позивачем також не надано суду копії або Витяг з договору про відступлення права вимоги, за яким право вимоги по кредитному договору № від 10 жовтня 2016 року було відступленим між Позивачем та первинним Кредитором. Також не надано акти приймання-передачі кредитних портфелів по зобов`язаннях, зокрема ОСОБА_1 . Не погоджується з наведеним у даній відповіді Позивача, звертає увагу на те, що доказів (платіжного доручення чи іншого документу бухгалтерської звітності) про сплату 3600 грн не надано. Вказує, що розрахунок приведений ТОВ «ФК «ЄАПБ» (чи / або ТОВ «ФК « ЦФР»), а також сума заборгованості не відповідає дійсності, оскільки надані як докази документи : графік платежів, довідка про нарахування простроченої заборгованості (підписана неуповноваженою особою) та Витяг з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20190626 від 26.06.2019 року розраховані всупереч базі нарахування, що в свою чергу тягне за собою неправильність розрахунків та нарахувань будь-яких інших сум. Відповідно, до довідки ФК «ЦФР» (вих. № 3482612-SG) від 16.07.2019 року (копія наявна в матеріалах справи) ОСОБА_1 у період 10. 2016 р.- по 10.2018 року сплачено- 20 700,00 грн. (двадцять тисяч сімсот грн. 00 коп.)

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами першою і другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1049, ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку фінансова компанія).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються фінансовою компанією, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим фінансова компанія має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з метою отримання кредитних послуг, підписавши Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР», тобто уклала кредитний договір, згідно якого отримала у ТзОВ «ФК «ЦФР» кредитні кошти в сумі 24000 грн. строком на 36 місяців, які зобов`язалася повернути.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

26 червня 2019 року між ТзОВ «ФК «ЦФР» та позивачем ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20190626, у відповідності до умов якого, ТзОВ «ФК «ЦФР» передає за плату, а ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками.

В силу вимог п. 1.2 цього Договору, внаслідок передачі Портфеля Заборгованості за цим договором, позивач замінює ТзОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі боржників, а також набуває прав грошових вимог попереднього кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до цього Договору позивач ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги, серед інших, до відповідача ОСОБА_1 .

09 липня 2019 року ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) та позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (новий кредитор) направили відповідачці ОСОБА_1 листи №003413343 та №003413343-1 з повідомленням про відступлення права вимоги по вищевказаному кредитному договору від 10.10.2016.

Згідно представленого позивачем розрахунку на момент відступлення права вимоги за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму в розмірі 46574, 77 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 18673, 77 грн., заборгованості за відсотками 1592, 17 грн., заборгованістю за платою за управління кредитом в сумі 15015, 84 грн., а також пені в розмірі 11292, 99 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_1 своїм підписом у заяві погодилася, що заява разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» складають між нею та фінансовою компанією договір про надання кредитних послуг.

Крім того, відповідачкою підтверджено зобов`язання дотримуватись вимог Умов отримання кредитів та інших послуг та також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».

У постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зокрема, як зазначено вище про те, що обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач покликався на Умови отримання кредитів та інших послуг ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».

Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані позивачем до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Тобто, надані позивачем Умови отримання кредитів та інших послуг ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові від 03 липня 2019 року також зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено те, що при укладенні договору з відповідачкою, позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими позивач та фінансова компанія, що відступила позивачу права вимоги за кредитним договором від 10.10.2016.

Відтак, зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погодилась із тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

У матеріалах справи наявне підтвердження надання грошових коштів відповідачці у розмірі 20000 грн. Дозаків, а саме платіжного доручення чи іншого документа бухгалтерської звітності про надання відповідачці 4000 грн. позивачем не надано.

Таким чином, оскільки відповідачка не виконала у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати заборгованості за вищевказаним договором, а тому з неї на користь позивача підлягає стягненню:

-сума заборгованості за основою сумою боргу у розмірі 14673, 77 грн. (розрахунок 18673, 77 грн.- 4000 грн.)

- сума заборгованості за відсотками у розмірі 1592, 17 грн.

Натомість, заявлені позивачем вимоги в частині стягнення з відповідача за порушення договірного зобов`язання заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) та пені до задоволення не підлягають, виходячи із наведених вище мотивів.

Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 734, 11 грн. (16265,94 : 46574, 77 х 2102).

Керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 10, 12, 19, 43, 49, 76-80, 81, 82, 89, 206, 223, 247, 259, 260, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 279, 280, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ідентифікаційний код за ) заборгованість в сумі 16265 грн. 94 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ідентифікаційний код за ) судовий збір у розмірі 734, 11 грн.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.09.2020.

Учасники справи:

Позивач: ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ідентифікаційний код за ).

Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Мичка Б.Р.