Справа № 496/4008/20
Провадження № 2-з/496/5/20
У Х В А Л А

30 вересня 2020 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви та заначила, що статус позивача у справі може набути ОСОБА_1 , а статус відповідача - Комунальне підприємство «Лікарня аптека». Заява обґрунтована тим, що з 03.08.2009 р. по 18.09.2020 р. заявник знаходилась у трудових відносинах з КП «Лікарня аптека». На даний час існує заборгованість підприємства перед заявницею у вигляді невиплаченої заробітної плати у сумі 50858,20 грн. що підтверджується довідкою № 78 від 18.09.2020 р. Оскільки, ОСОБА_1 має намір звернутись до суду з позовом про стягнення невиплаченої суми заробітку з підприємства, а на даний час їй відомо про судові провадженні щодо стягнення сум боргу з КП «Лікарня аптека» у сумі 696068,77 грн. та у сумі 325649,12 грн., то в майбутньому існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду на її користь. Тому просить накласти арешт на грошові кошти КП «Лікарня аптека» у сумі 50858,20 грн., що містяться на рахунку підприємства у АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Згідно з ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов, забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до п.9.3 Глави 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року: «Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків».

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Згідно ст. 129-1 Конституції України визначено, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року вказано наступне - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

На підставі викладеного керуючись ч. 3 ст. 150 ЦПК України, суд встановив, що заявником необґрунтовано та не доведена співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Заявник не надала доказів, які б вказували, що у КП «Лікарня аптека» на рахунках містяться грошові кошти, окрім того, кошти на рахунку підприємства, в тому числі можуть бути використання для виплати заробітної плати іншим працівникам КП «Лікарня аптека», арешт грошових коштів може плинути на поточну діяльність підприємства та перешкодити поточної господарської діяльності, що в свою чергу може вплинути на можливість здійснювати розрахунки по рішенням судів. Таким чином, арешт грошових коштів може вплинути на права та інтереси третіх осіб, нанести шкоду поточній діяльності підприємства, що в решті решт може негативно вплинути на невизначене коло інших осіб та призвести до зупинки діяльності підприємства.

Керуючись ст. ст.149-154, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.М. Буран