Єдиний унікальний номер судової справи: 225/3391/20
Номер провадження: 2/225/716/2020
25 вересня 2020 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області
головуючого - судді Довженко О.В.,
секретаря Петрової С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що їй на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 .
За вказаною адресою також зареєстрований її повнолітній син ОСОБА_2 , який з 2015 року виїхав до іншої країни, не знявшись при цьому з реєстрації в будинку АДРЕСА_1 .
Позивач стверджує, що родинних зв`язків з сином не підтримує, з 2015 року відповідач не мешкає за адресою своєї реєстрації, про будинок не піклується, комунальні платежі не сплачує, поточні ремонти в будинку не здійснює. Особистих речей відповідача в будинку немає. Місцезнаходження відповідача позивачеві невідоме.
Наведене стало приводом для звернення позивача до суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Письмовим клопотанням від 25.09.2020 року звернулась до суду про допит у справі в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Дане клопотання судом було задоволено, зазначені особи допитані в судовому засіданні 25.09.2020 року, як свідки.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у тому числі шляхом публікації оголошення на сайті судової влади України згідно з вимогами ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, про причини неявки не інформував. Відзив на позов не поданий.
З огляду на наведене, приймаючи до уваги відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, згідно вимог ст.ст. 280-283 ЦПК України.
Вислухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено наступне:
будинок АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування від 02.12.2003 року, р. 4712 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .
На підставі зазначеного свідоцтва, Дзержинським бюро технічної інвентаризації ОСОБА_1 було видане реєстраційне посвідчення на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 6,7).
В свою чергу, відповідно до довідки Виконавчого органу Новгородської селищної ради м.Торецьк Донецької області про склад сім`ї № 1562 від 10.06.2020 року, в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , який є сином позивача.
Факт того, що з 2015 року відповідач не мешкає у вказаному вище житловому приміщенні, власних речей не зберігає, обов`язки з утримання житла не виконує, підтверджується актом вуличного комітету №б/н від 22.05.2020 року, посвідченого Виконавчим органом Новгородської селищної ради м. Торецьк Донецької області.
Допитані в судовому засіданні 25.09.2020 року свідки - ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , які є сусідами позивача, в судовому засіданні 25.09.2020 року під присягою повністю підтвердили викладені в позовній заяві факти. Зокрема, свідки зазначили, що на протязі 4-5 років ОСОБА_2 (відповідач) в будинку АДРЕСА_1 не проживає, про будинок не піклується, комунальні платежі не сплачує, поточні ремонти в будинку не здійснює. Місцезнаходження відповідача свідкам невідоме.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного:
згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Отже, з урахуванням того, що квартира АДРЕСА_2 є власністю позивача, суд приходить висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст.ст. 383, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.
Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.
Отже, положення ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві власності будинок АДРЕСА_1 , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача, який є членом сім`ї позивача, у вказаному будинку без поважних причин понад один рік, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі ст.ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263, 280, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням вимог п. 15.5 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Повний текст рішення виготовлений 30.09.2020 року.
Суддя О.В. Довженко