Справа № 333/3539/19
Провадження № 2/331/480/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря - Рухлової М.Ю.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування уточненого позову, зазначила, що позивач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , останньому на праві приватної спільної часткової власності на 30.03.2015 року належало 4/5 житлового будинку АДРЕСА_1 . 15.06.2015 року ОСОБА_2 подарував сину ОСОБА_3 13/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . 23.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася із заявами до Відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг ЗМР про зняття позивача з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з вибуттям, та про реєстрацію місця проживання у свого чоловіка ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами розгляду вказаних заяв, 23.05.2019 року відповідач відмовив у здійсненні зазначених послуг через відсутність згоди усіх співвласників житла, тому провести одночасно зняття/реєстрацію місця проживання не можливо. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд зобов`язати відповідача зняти ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язати зареєструвати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 17.07.2019 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання.

24.12.2020 року відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначає, що 23.05.2019 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та зняття з реєстрації місця проживання з адреси: АДРЕСА_2 . Як вбачається з поданої позивачем заяви згода надана лише одним співвласником будинку АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_2 , який володіє 27/50 частини будинку. Встановлений факт є підставою для відмови в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання. В позовній заяві не зазначено чим саме і які права позивача порушені Департаментом, позивач не оскаржує і не просить визнати рішення органу реєстрації незаконним, через що вбачається відсутність предмета спору. Є підстави вважати, що позивачем невірно обраний спосіб захисту. Вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Департамент, як посадова особа органу місцевого самоврядування діяв на підставі та в межах повноважень. Посилаючись на зазначені обставини, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

04.03.2020 року ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, в якому зазначає, що вона є дружиною і членом сім`ї власника житла ОСОБА_2 та разом проживає з ним у будинку АДРЕСА_1 , що дає підстави для висновку про те, що відмова відповідача у реєстрації місця проживання за даною адресою з одночасним зняттям з реєстрації місця проживання є незаконною. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність за участі її представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без фіксації судового процесу за наявними у справі документами.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без фіксації судового процесу за наявними у справі матеріалами.

Треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, пояснень не надали, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 183575774 від 04.10.2019 року, ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить 13/50 частки та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить 27/50 частки будинку АДРЕСА_1 .

23.05.2019 року ОСОБА_1 подала до Відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг ЗМР заяву № 1210-3/04-20 про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 та заяву № 945-3/04-16 про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

23.05.2019 року головним спеціалістом Відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг ЗМР Дарієнко Г.С. відмовлено ОСОБА_1 у знятті з реєстрації та у реєстрації місця проживання, оскільки особа не подала необхідних документів (відсутня згода усіх співвласників житла), тому провести одночасно зняття/реєстрацію місця проживання неможливо.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV, відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження (далі - Закон).

Відповідно до статті 2 Закону 1382-ІV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно зі статтею 6 Закону 1382-ІV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація за своїм змістом згідно зі статті 3 Закону 1382-ІV визначається як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; тобто реєстрація є офіційним фіксуванням місця проживання певної особи, яка має право користування або право власності на зазначене житло (постанова Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17).

Відповідно до підпункту 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 2 березня 2016 року, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Таким чином, підставою для реєстрації місця проживання особи, яка не є власником житла, де має намір зареєструватися, є документи, які засвідчують право даної особи на проживання у цьому житлі або документально оформлена згода на реєстрацію, надана власниками даного житла.

Оскільки згода на реєстрацію ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 була надана лише одним із співвласників - ОСОБА_2 , інші співвласники такої згоди не надали, а позивачем в свою чергу не надано документів, які підтверджують її право на проживання у будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Інших доводів і доказів, які б спростовували заперечення відповідача та підтверджували обґрунтованість вимог позивача, а також наявність підстав для вчинення відповідачем дій, про які вона просить суд, позивачем не наведено, а судом таких підстав не встановлено.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.29, 356, 361, 383, 405 ЦК України, ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», «Правилами реєстрації місця проживання», затвердженими Постановою КМУ №207 від 02 березня 2016 року, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М. Світлицька