Справа № 341/1061/18
Провадження № 22-ц/4808/1074/20
Головуючий у 1 інстанції Юсип І.М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Галицького районного суду від 03 липня 2020 року, вскладі судді Юсип І.М., у справі за позовом публічногоакціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року представник ПАТ «Альфа-Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив постановити рішення, яким солідарно стягнути з відповідачів на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором №488г від 06.05.2008 року, станом на 01.04.2018 року в сумі 94923,33 грн, яка складається з заборгованості: за кредитом - 36801,51 грн; по відсотках - 38256,06 грн; по комісії - 2208,05 грн; пеня за останні календарний рік -17648,71 грн.

Ухвалою Галицького районного суду від 03 липня 2020 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ПАТ «Альфа Банк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права.

Апелянт вказав, що постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції керувався положеннями п.1 ч.4 ст.257 ЦПК України, та виходив із того, що Галицьким районним судом вже розглядалась цивільна справа за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до тих саме відповідачів про стягнення заборгованості, зокрема справа №341/492/14-ц за позовом ПАТ «Альфа Банк» до тих самих відповідачів про стягнення заборгованості.

Однак судом не взято до уваги те, що 02 жовтня 2019 року у даній справі Верховним Судом винесено остаточну постанову якою закінчено розгляд даної справи та встановлено відсутність у банку права на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Натомість у справі що розглядається позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не достроково, а у зв`язку з закінченням строку дії договору 04.05.2018 року.

Як на підставу залишення позову без розгляду, суд також посилався на те, що Галицьким районним судом розглядалась цивільна справа №341/2878/13-ц за позовом АТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд не звернув уваги на те, що постановою Апеляційного суду від 14 березня 2018 року даний спір розглянуто по суті, рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову банку, залишено без зміни. При цьому, суди виходили із того, що позивачем не наведено доказів того, що станом на час пред`явлення позову позивачем не наведено доказів неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за основним договором.

Крім того, спір про звернення стягнення на предмет іпотеки є відмінним за предметом, підставами та сторонами від спору у справі про стягнення заборгованості.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив ухвалу суду скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду від 03 липня 2020 року без змін, посилаючись на те, що суд обґрунтовано залишив позов АТ «Альфа Банк» без розгляду. Вважає, що АТ «Альфа Банк» зловживає процесуальними правами та повторно подало позов до тих самих сторін, про той самий предмет і з тих самих підстав що у справі № 341/492/14-ц.

ОСОБА_1 зазначила також, що позовна заява АТ «Альфа Банк» не відповідає вимогам ч.3 ст. 175 ЦПК України, оскільки твердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не відповідає дійсності. У порушення вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України позивачем не додано до позовної заяви доказів на підтвердження наявності та розміру заборгованості за кредитним договором.

У судовому засіданні апеляційного суду (проведеному у режимі відеоконференцзв`язку) представник АТ «Альфа Банк» - Матвійчук М.З. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечила вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи, просили ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення позову АТ «Альфа-Банк» без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що Галицьким районним судом розглядалася справа № 341/492/14-ц за позовом ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, рішенням суду від 26.11.2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.05.2017 року та Постановою Верховного Суду від 02.10.2019 року, у задоволенні позову банку відмовлено, а тому відповідно до ч.1 п.4 ст. 257 ЦПК України, наявні підстави для залишення позову банку у даній справі без розгляду.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

В силу пункту 4 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, для залишення позову без розгляду з вищенаведеної підстави необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Вказана процесуальна норма права направлена на виключення випадків одночасного розгляду декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

Залишення позову без розгляду у цьому разі можливе лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача, та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2013 року ПАТ «Альфа Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 06.05.2008 року станом на 01.09.2013 року у сумі 40140,32 грн. (справа №341/2878/13-ц) .

Рішенням Галицького районного суду від 12 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року в задоволенні позову ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит - відмовлено.

Суд виходив із того, що станом на час пред`явлення позову позивачем не наведено доказів неналежного виконання боржником основного зобов`язання, а заявлена сума заборгованості за договором про іпотечний кредит не знайшла свого підтвердження.

У березні 2014 року ПАТ «Альфа Банк» звернулось до Галицького районного суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №488г від 06 травня 2008 року станом, яка станом на 01 лютого 2014 року становила 43 651, 35 грн (справа № 341/492/14-ц).

Рішенням Галицького районного суду від 26 листопада 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2017 року та Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено.

Судами встановлено, що звертаючись із позовом про повне дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором банк з урахуванням положень ч.2 ст. 1050 ЦК України та п. 5.3.2 кредитного договору не набув права вимагати дострокового виконання зобов`язання.

У справі, що переглядається, АТ «Альфа Банк» у червні 2018 року звернулося з позовом про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованості за кредитним договором №488г від 06 травня 2008 року, яка станом на 01.04.2018 року становить 94 923,33 грн, натомість у справі № 341/492/14-ц позивачем АТ «Альфа Банк» пред`явлено позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 01 лютого 2014 року у сумі 43 651, 35 грн, а у справі №341/2878/13-ц АТ «Альфа Банк» пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 06.05.2008 року станом на 01.09.2013 року у сумі 40140,32 грн.

Таким чином, предмет та підстави позову у даній справі є відмінними від предмету та підстав у справах №341/492/14-ц, №341/2878/13-ц, що розглядалися судом (по яких ухвалені судові рішення).

У розумінні положень п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд залишає позовну заяву без розгляду у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно співпадають сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає розгляду таких позовів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі № 372/2230/17 від 22.08.2018 року.

Оскільки суд першої інстанції помилково визначив тотожність предмету цього позову іншим позовним вимогам, що розглядались Галицьким районним судом, та безпідставно застосував правила пункту 4 частини 1 статті 257 ЦПК, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представникапублічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду від 03 липня 2020 року скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О.Томин