КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/7638/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Соколової В.В., Шкоріної О.І.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Луценка О.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист авторських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року у зв`язку із невиконанням вимог ухвали від 01 липня 2020 року щодо залишення позовної заяви без руху, позовна заява визнана неподаною та повернута.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі посилається на те, що висновки суду про необхідність сплати судового збору не ґрунтуються на положеннях закону.

Зазначає, що посилання суду на ухвалу Верховного Суду від 25 жовтня 2019 року у справі №640/19996/6/18 є помилковим. Вказує на можливість застосування пункту 4 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки її зміст не вказує, що це положення застосовуються виключно у взаємозв`язку із Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні". В іншому апеляційна скарга ґрунтується на поясненнях, що були викладені у відповідь на виконання вимог ухвали щодо залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в пій і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила ухвалити рішення, яким визнати дії ОСОБА_2 в частині недозволеного використання об`єктів авторського права протиправними, що призвело до порушення авторського та інтелектуального права; стягнути з ОСОБА_2 188920 грн. компенсації відповідно до пункту "г" частини 1 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд виходив з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,40 грн. за вимогу немайнового характеру, але не надано доказів про сплату судового збору в розмірі 1889,20 грн. у зв`язку із вимогою про стягнення компенсації в розмірі 188920 грн.

На виконання вимог ухвали позивачем сплачено 840,40 грн. Обґрунтовуючи сплату судового збору у зазначеному розмірі, позивач послалась на ті обставини, що вимога про стягнення компенсації не може розглядатись як майнова (оскільки у статті 176 ЦПК України не вказана у відповідному переліку), відповідно не може бути визначена ставка судового збору, виходячи із ставок, які застосовуються до майнових вимог. Також посилається на те, що авторське право є немайновим правом, а вимога про стягнення компенсації є похідною, не піддається грошовій оцінці, відповідно не виникає обов`язку оплачувати таку вимогу судовим збором як майнову.

Додатково проводить аналіз щодо пільг зі сплати судового збору, зокрема, постанови пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав", Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року "Про державне мито". Окрім того, вказує, що згідно із пунктом 4 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" для позивачів із позовами про стягнення компенсації встановлені пільги зі сплати судового збору.

Ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року про повернення позовної заяви мотивована тим, що позивач не виконала вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, а пункт 4 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" стосується компенсації у справах щодо спорів за позовами громадян, реабілітованих відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, при цьому позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються (частини 2, 3 статті 175 ЦПК України).

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (частина 1 статті 177 ЦПК України ).

Згідно Закону України "Про збір" визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлюються ставки судового збору, що залежать від того, ким подається заява, виду заяви, предмету справи, виду судочинства тощо.

Щодо застосування пільг, які передбачені у пункті 4 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Так, згідно із пунктом 4 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Закон України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" у статті 5 містить положення, якими передбачена компенсація. Так, компенсація пов`язується із відбуттям покарання у вигляді позбавлення волі або примусового поміщення у лікувальні заклади осіб, які згодом були реабілітовані відповідно до цього Закону. Також вказується, що не підлягають поверненню (компенсації) будівлі та інше майно, що було націоналізовано (муніципалізовано) на підставі відповідних нормативних актів.

Стаття 5 зазначеного Закону містить положення і щодо повернення майна, відшкодування його вартості.

Пункт 4 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" повністю кореспондується з правовідносинами, які врегульовані у Законі України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", що дає змогу дійти безальтернативного висновку про те, що визначені пільги зі сплати судового збору стосуються виключно позивачів у спорах, які врегульовані Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Отже суд апеляційної інстанції не убачає у висновках суду першої інстанції неправильного застосування пункту 4 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Щодо доводів апеляційної скарги в тій частині, що компенсації відповідно до пункту "г" частини 1 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" слід розглядати як вимогу немайнового характеру, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Закон відокремлює правозастосування під час захисту права інтелектуальної власності, як результату розумової діяльності (особисте немайнове право), та захисту об`єкта інтелектуальної власності (майнове право), як матеріального виразу інтелектуальної діяльності (статті 423, 424 ЦК України).

Визначена відповідно до пункту "г" частини 1 статті 52 Закону У країни "Про авторське право і суміжні права" компенсації є альтернативою відшкодуванню збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягненню доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав.

Із вказаного слідує, що компенсація має грошовий вираз.

Згідно із статтею 192 ЦК України, яка розміщена у главі 13 "РЕЧІ. МАЙНО" ЦК України грошові кошти слід розглядати як майно.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у свої практиці по застосуванню статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово зазначав, що грошові кошти є складовою майна людини.

Передбачена Законом України "Про авторське право і суміжні права" компенсація на підставі пункту "г" частини 2 статті 52 цього Закону визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Паушальний платіж - одноразовий платіж, який становить фіксовану суму і не залежить від обсягів виробництва (продажу) продукції (товарів, робіт, послуг) з використанням об`єкта права інтелектуальної власності (постанова Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1185 "Про затвердження Національного стандарту №4 "Оцінка майнових прав інтелектуальної власності")

Отже компенсація є видом майнової відповідальності, розмір якої визначається в кратному значенні по відношенню до паушального платежу, тобто платежу, розмір якого міг би бути визначений між автором та особою, яка має намір користуватися результатами інтелектуальної власності, якби вони дійшли згоди правомірного використання об`єкту інтелектуальної власності.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що вимога про стягнення компенсації є похідною, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Поняття "похідна вимога" наведена у ЦПК України для цілей визначення виду юрисдикції судочинства у справі (стаття 19), підсудності (стаття 30).

Процесуальний закон та закон, яким врегульовано питання про судовий збір, не містять положень про те, що похідна вимога не підлягає оплаті судовим збором.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні положень законодавства, зокрема і тому, що втратило чинність, колегія суддів не убачає необхідності надводити детальні аргументи по кожному доводу, оскільки судом наведено висновки, виходячи з основоположних питань, якими регулюється сплата судового збору в межах обставин цієї справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.В. Соколова

О.І. Шкоріна