Постанова

Іменем України

17 березня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/4463/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва

в складі судді Оксюти Т.Г.

від 16 грудня 2019 року

у справі №760/18965/19 Солом'янського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що внаслідок незаконних дій службової особи територіального підрозділу Департаменту патрульної поліції, йому спричинено моральну шкоду, відшкодування якої передбачено ст. 1174 ЦК України, звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції та просив стягнути з останнього моральну шкоду в розмірі 843 554,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 28 вересня 2016 року відносно ОСОБА_1 службовою особою територіального підрозділу Департаменту патрульної поліції складено постанову про накладення адміністративного стягнення у розмірі 425,00 грн. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2017 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення та додатковою постановою цього ж суду від 20.02.2017 визнано дії посадової особи Департаменту патрульної служби при винесенні постанови неправомірними. Дані судові рішення набрали законної сили.

Вказував, що відповідач, грубо порушуючи Конституцію України, Закон України "Про Національну поліцію" сфальсифікував відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення, чим заподіяв тривалі моральні страждання, які виразилися в наступному. З вини відповідача ОСОБА_1 змушений був неодноразово виїжджати в суд і доводи свою невинність щодо невчинення адміністративного правопорушення; витрачати свій особистий час та звертатися до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, які грубо порушені відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації наявних звичок та бажань, а також зажадало додаткових зусиль для організації життя. Також позивач вказував, що своїми неправомірними діями відповідач принизив його честь і гідність та з вини відповідача він переніс глибокі моральні страждання від криміналізації "правоохоронних" органів України.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що висновок суду першої інстанції, що належним відповідачем у справі є Казначейство України суперечить вимогам Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (у редакції постанови КМУ від 30.01.2013 №45). Судом не взято до уваги, що відповідачем у даних правовідносинах не може бути казначейство, оскільки ним виконується компенсація за ухваленим судовим рішенням та виконання виконавчого документу.

Судом також не взято до уваги, що за приписами ст. 1174 ЦК України шкода завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи діями посадової або службової особи державної влади відшкодовується державою незалежно від вини, у зв`язку з чим позивач звільняється від обов`язку доводити в суді вину відповідача в скоєнні протиправних дій.

За наведених обставин просив скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11.12.2019 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року судове засідання призначено до розгляду в режимі відеоконференції.

Позивач та його представник, які з'явилися до Фрунзенського районного суду м. Харкова, для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу

за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року скасовано постанову серії АР №105632 інспектора роти №7 батальйону №2 УПП у м. Харкові Трубчанінової Т.О. від 28.09.2016 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Додатковою постановою Московського районного суду м. Харкова від 20.02.2017 дії інспектора роти №7 батальйону №2 УПП у м. Харкові Трубчанінової Т.О. при винесенні постанови серії АР №105632 від 28.09.2016 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, визнано неправомірними.

Дані судові рішення набрали законної сили.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок неправомірних дій службової особи Департаменту патрульної поліції йому завдано душевних страждань, у зв`язку з чим наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в 843 554,00 грн, та яка підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції. При цьому, позивач просив стягнути моральну шкоду на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позов пред'явлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Посилання суду в мотивувальній частині рішення на те, що належним відповідачем у даних правовідносинах є Державне казначейство України, а не держава, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки не призвело до неправильного вирішення спору.

Крім того, у разі задоволення позову, законодавцем визначено, що компенсація за прийнятим рішенням суду здійснюється Державним казначейством України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом не враховано вимоги закону щодо звільнення позивача у даних правовідносинах від доказування доводити вину відповідача у здійсненні неправомірних дій, оскільки судом обгрунтовано відмовлено в задоволенні позову з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

До того ж як правильно зазначив суд в мотивувальній частині рішення, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом до належного відповідача (відповідачів).

Враховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 17 березня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай