ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

29 вересня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/655/19
Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1016/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Бобрової І.О.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

за участю секретаря Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач Військова частина НОМЕР_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними рішення та наказу, зобов`язання вчинити дії,

місце постановлення рішення судом першої інстанції м.Ніжин,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 16.12.2019,

У С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просили:

- визнати незаконним рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №18 від 21.12.2018, про зняття позивачів з квартирного обліку;

- визнати незаконним наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №256 від 28.12.2018 про зняття позивачів з квартирного обліку;

- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 з членами його сім`ї на квартирному обліку з 20.08.2001;

- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_2 з членами його сім`ї на квартирному обліку з 30.09.2004;

- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_3 з членами його сім`ї на квартирному обліку з 23.10.1995;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що вони проходили службу в ЗСУ, останнє місце служби була Військова частина НОМЕР_1 . Кожен з них має вислугу понад 20 років. Позивачі перебували на квартирному обліку як потребуючі поліпшення житлових умов. Наказами відповідача було припинено дію контрактів. Позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було звільнено на підставі п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», позивача ОСОБА_3 на підставі ч.6 з урахуванням вимог підпункту «і» п.1 ч.8 ст.26 зазначеного Закону.

21.12.2018 у військовій частині НОМЕР_1 проведено засідання житлової комісії щодо розгляду питання про зняття з квартирного обліку військової частини згідно з наказом МОУ від 31.07.2018 №380 п.1 розділу VI. Позивачів на засідання комісії запрошено не було. Відповідно до протоколу комісії №18 від 21.12.2018 позивачів було знято з квартирного обліку. Мотивів та правових підстав про зняття з квартирного обліку в протоколі не зазначено. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №256 від 28.12.2018 позивачів знято з квартирного обліку згідно із зазначеним протоколом житлової комісії №18 від 21.12.2018. Таке рішення житлової комісії порушує конституційні права позивачів, що визначені ч.3 ст.22 та ч.1 ст.58 Конституції України.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано незаконним рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №18 від 21 грудня 2018 року, в частині зняття ОСОБА_1 (склад сім`ї три особи), ОСОБА_2 (склад сім`ї одна особа), ОСОБА_3 (склад сім`ї три особи) з квартирного обліку. Визнано незаконним наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №256 від 28 грудня 2018 року в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 (склад сім`ї три особи), ОСОБА_2 (склад сім`ї одна особа), ОСОБА_3 (склад сім`ї три особи). Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 поновити на квартирному обліку з 20 серпня 2001 року ОСОБА_1 (склад сім`ї три особи), з 30 вересня 2004 року ОСОБА_2 (склад сім`ї одна особа), з 23 жовтня 1995 року ОСОБА_3 (склад сім`ї три особи). Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 768,40 грн судового збору кожному.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Скаржник зазначає, що у разі звільнення з військової служби військовослужбовців у зв`язку з закінченням терміну дії контракту, залишення їх на квартирному обліку у військових частинах ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено. Враховуючи, що позивачі були звільнені зі служби в ЗСУ у зв`язку з закінченням строку контракту, житловою комісією Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знято з квартирного обліку. Відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений постановою КМУ від 03.08.2006 №1081, позивачі не підпадають під перелік осіб, які залишаються на квартирному обліку, так як були звільнені у зв`язку з закінченням контракту.

Крім того, відповідно до нової Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ №380 від 31.07.2018, норма, що регламентувала залишення на квартирному обліку військовослужбовців, які звільняються з військової служби після закінчення строку контракту та мають 20 років вислуги в календарному обчисленні, виключена.

В протоколі засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №18 від 21.12.2018 зазначено підстави зняття з квартирного обліку, а тому доводи позовної заяви в цій частині не відповідають дійсності.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу позивачі не скористались.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зняття позивачів та членів їх сімей з квартирного обліку, які мають право відповідно до ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на забезпечення жилим приміщенням, буде становити для позивачів надмірний тягар, при цьому втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Також судом враховано, що зняття позивачів та членів їх сімей з квартирного обліку за встановлених обставин не переслідує законної мети. Відповідачем не доведено необхідність вказаних заходів щодо позивачів відповідно до чинного законодавства України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок зроблено при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проходили службу в лавах Збройних Сил України. Останнім місцем служби була Військова частина НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачем у справі.

Відповідно до витягу з протоколу №1 засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2005 капітана ОСОБА_3 та його сім`ю поставлено на квартирний облік Військової частини НОМЕР_1 в загальну чергу з 23.10.1995 (а.с.21).

Відповідно до витягу з протоколу №8 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2004 сержанта ОСОБА_2 та його сім`ю поставлено на квартирний облік Військової частини НОМЕР_1 в загальну чергу з 30.09.2004 (а.с.22).

Відповідно до витягу з протоколу №3 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2001 прапорщика ОСОБА_1 та його сім`ю поставлено на квартирний облік Військової частини НОМЕР_1 в загальну чергу з 20.08.2001 (а.с.23).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №242 від 18.12.2017 майора ОСОБА_3 , звільненого з військової служби відповідно до наказу №188 від 23 листопада 2017 року в запас за п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.6 з урахуванням вимог п.п.«ї» п.1 ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 з 21 грудня 2017 року із направленням на військовий облік до Ніжинського ОМВК. Вислуга років станом на 21 грудня 2017 року - 28 років 04 місяці 20 днів. З 21 грудня 2017 року припинено дію контракту, який було продовжено понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації, відповідно до наказу №137а від 10 липня 2015 року. Зараховано до оперативного резерву першої черги (а.с.18-19).

Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №233 від 26 листопада 2018 року старшину ОСОБА_2 , звільненого з військової служби відповідно до наказу №27-РС від 23 листопада 2018 року в запас за п. «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 з 26 листопада 2018 року із направленням на військовий облік до Ніжинського ОМВК. Вислуга років станом на 26 листопада 2018 року - 21 рік 09 місяців 27 днів. З 26 листопада 2018 року припинено дію контракту, який було продовжено понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації, відповідно до наказу №59а від 26 березня 2015 року. Зараховано до оперативного резерву першої черги. Постійним або службовим житлом не забезпечувався (а.с.20).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №220 від 07 листопада 2018 року прапорщика ОСОБА_1 , звільненого з військової служби відповідно до наказу №26-РС від 07 листопада 2018 року в запас за п. «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 з 16 листопада 2018 року із направленням на військовий облік до Ніжинського ОМВК. Вислуга років станом на 16 листопада 2018 року - 25 років 04 місяці 25 днів. З 16 листопада 2018 року припинено дію контракту, який було продовжено понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації, відповідно до наказу №203 від 16 жовтня 2014 року. Зараховано до оперативного резерву першої черги. Постійним або службовим житлом не забезпечувався (а.с.24-25)

Відповідно до протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 №18 від 21 грудня 2018 року на засіданні житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про зняття з квартирного обліку майора ОСОБА_3 , 1971 р.н. (склад сім`ї три особи), прапорщика ОСОБА_1 , 1975 р.н. (склад сім`ї три особи), старшину ОСОБА_2 , 1970 р.н. (склад сім`ї одна особа) у зв`язку із звільненням по закінченню строку контракту (а.с.26).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частини) №256 від 28 грудня 2018 року знято з квартирного обліку згідно з протоколом житлової комісії від 21.12.2018 №18 майора ОСОБА_3 , 1971 р.н. (склад сім`ї три особи), прапорщика ОСОБА_1 , 1975 р.н. (склад сім`ї три особи), старшину ОСОБА_2 , 1970 р.н. (склад сім`ї одна особа) (а.с.27).

За приписами ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтями 34, 37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» , який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Пунктом 9 цієї статті передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, зазначеним Законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей (п. 1 Порядку).

Згідно з п. 3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Відповідно до п. 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Пунктом 29 Порядку передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п. 30 Порядку).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.

Аналогічні правові позиції викладені постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 487/5835/17, 01.04.2020 у справі № 638/5769/18, від 08.04.2020 у справі № 683/2197/18 та від 19.05.2020 у справі № 683/2198/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підстав відступити від цих правових висновків під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Установивши, що позивачі на момент звільнення мали вислугу на військовій службі більше 20 років кожний, постійним житлом не забезпечувалися, перебували на обліку для поліпшення житлових умов у Військовій частині НОМЕР_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстави, визначені законом для зняття з обліку позивачів, які потребують поліпшення житлових умов, не настали.

Посилання відповідача на приписи Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначені вище норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЖК УРСР, Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, мають вищу юридичну силу.

Доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів апеляційного суду вважає безгрунтовними.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 грудня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

О.І.Онищенко

Повний текст постанови суду складений 30.09.2020.