Справа № 133/1203/20
Провадження № 22-ц/801/1608/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуСправа № 133/1203/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Медвецького С.К., Шемети Т.М., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 червня 2020 року, постановлену суддею Проць В.А., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Козятинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, яке встановлене ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 03.12.2011 у справі №133/3828/13 та ухвалою Козятинського міськрайонного суду від. 04.11.2014 у справі №133/3479/14.

Заява мотивована тим, що відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 20.02.2020 їй стало відомо про наявність тимчасового обмеження щодо неї у праві виїзду за межі України. Вважає, що через недоцільність дії заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України такі обмеження слід скасувати. На даний час у ході виконання рішень суду про стягнення з неї заборгованості проводиться щомісячне стягнення із пенсійного забезпечення боржника. Крім того, скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України дозволить їй отримати офіційне запрошення щодо працевлаштування за кордоном та надасть можливість заробити коштів для погашення заборгованості.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 червня 2020 року заяву задоволено частково.

Скасовано тимчасове обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , яке встановлене ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04.11.2014 по справі №133/3479/14.

Відмовлено в задоволені заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , яке встановлене ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03.12.2011 по справі №133/3828/13-ц до виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, згідно судових рішень № 2-1858/11 від 15.09.2011; 2-23/2010 від 03.06.2010; № 2-671/2010 від 27.07.2010, винесених на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Не погодившись частково із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження права виїзду за межі України, яке встановлене ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 03.12.2011 у справі №133/3828/13 та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити подану заяву.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав оцінки жодному аргументу, наведеного заявником у поданій заяві, а саме, що юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачено законом не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання; із пенсійного забезпечення боржника в ході виконання рішень суду проводиться щомісячне стягнення; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України дозволить боржнику отримати офіційне запрошення щодо працевлаштування за кордоном та надасть можливість заробити кошти для погашення заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд справи у відсутність належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції в частині скасування тимчасового обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , встановленого ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04.11.2014 по справі №133/3479/14, не оскаржується, тому апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині не переглядається.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , встановленого ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03.12.2011 по справі №133/3828/13-ц, суд першої інстанції виходив із наявності заборгованості та прийшов до висновку, що така ухвала підлягає подальшому виконанню ОСОБА_1 до виконання нею своїх зобов`язань у виконавчому провадженні на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що згідно відповіді начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Мосійчука О. від 20.02.2020 №184/Д-2203 на заяву ОСОБА_1 , станом на 17.02.2020 в органах охорони державного кордону Державного прикордонної служби України виконується, зокрема, ухвала Козятинського міськрайсуду Вінницької області від 03.12.2011 у цивільній справі №133/3823/13-ц про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань (а.с.3).

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2011 року в справі №133/3828/13-ц, яка набрала законної сили 10 грудня 2011 року, подання головного державного виконавця відділу ДВС Козятинського міськрайонного управління юстиції Шумського О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України без вилучення паспорта громадянина України до повного виконання нею своїх зобов`язань згідно судових рішень №2-1858 від 15.09.2011; №2-23/2010 від 03.06.2010; №2-671/2010 від 27.07.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості (а.с.4).

Згідно довідки головного державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управляння міністерства юстиції (м. Хмельницький) Щерби В.Л. №10960/17-29-25 від 06.03.2020, станом на 05.03.2020 у відділі на виконання перебуває зведене виконавче провадження за № 49119588 про стягнення боргів з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в загальному розмірі 102 177,29 грн.

Заборгованість стягується пропорційно щомісячно з пенсії ОСОБА_1 , яка перебуває на обліку у Козятинському об`єднаному управлінні ПФУ (а.с.6).

Виконавчий лист №133/944/13, виданий Козятинським міськрайонним судом 07.06.2013 про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ВАТ СКБ «Дністер» у виконавчому провадженні № 43877733 повернутий 29.09.2015 і повторно на виконання не надходив (а.с.7).

Враховуючи відсутність виконавчого провадження по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 на користь ВАТ СКБ «Дністер», заборгованість в загальному розмірі 102 177,29 грн стосується саме зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк», і на підставі такої заборгованості перед банком згаданою вище ухвалою суду від 03.12.2011 ОСОБА_1 було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

Наявність такої заборгованості ОСОБА_1 не заперечує.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, чинній на момент встановлення тимчасового обмеження), питання про тимчасове обмеження боржника -фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 441 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду із заявою), суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Апелянт зазначає, що судом залишено поза увагою ту обставину, що юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон законом передбачено не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, а оскільки з її пенсії проводиться щомісячне стягнення, факт ухилення від виконання зобов`язання відсутній.

Так, Верховний Суд України в листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» зазначив, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На думку колегії суддів, погашення заборгованості за рахунок щомісячних відрахувань з пенсії боржника не може свідчити про належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань. Стягнення на пенсію боржника звертається у разі відсутності в нього коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, тобто коли боржник самостійно не сплачує заборгованість.

Виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості полягає у вчиненні боржником активних дій, а щомісячні відрахування з пенсії такими не являються, оскільки звернення стягнення на пенсію є заходом примусового виконання рішення.

Крім того, зобов`язання ОСОБА_1 за виконавчими листами не мають періодичного характеру, однак, залишаються невиконаними на протязі значного проміжку часу.

Погашення заборгованості за рахунок відрахувань із пенсії свідчить про формальне виконання судового рішення, і заявник не довела, що вчиняла самостійно дії на погашення наявної заборгованості.

Та обставина, що боржник бажає отримати офіційне запрошення щодо працевлаштування за кордоном з метою заробітку коштів для погашення заборгованості, не підтверджена будь-якими доказами.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування. Виконання вказаного судового рішення, є стадією судового розгляду, та має приорітет над окремими правами сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для скасування обмежувальних заходів, оскільки виконання боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» не виконані.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу постановлено з додержанням вимог закону, тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т. Б. Сало

Судді С.К. Медвецький

Т.М Шемета