П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 березня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

за участю секретаря Юрочко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Мельника Ярослава Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19серпня 2019 р. (у складі судді Іванова А.П.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 , житлово-будівельний кооператив «Юність» і відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про виселення із квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом у листопаді 2018 р.

Просила виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 та вирішити питання судових витрат.

Обґрунтувала таким.

27.08.2008 р. ПАТ «Кредобанк» (надалі Банк) уклав із ОСОБА_3 кредитний договір № 83/19-18-2008 р. на суму 52000 доларів США терміном до 27.08.2028 р., а з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з одночасною передачею такої в іпотеку.

У зв`язку з продажем указаної квартири ОСОБА_2 зобов`язана була самостійно, в добровільному порядку, змінити місце реєстраційного обліку місця проживання, однак станом на день пред`явлення позову цього не зробила.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.11.2011 р., яке набрало законної сили, солідарно стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (фінансового поручителя) на користь Банку 481843.22 грн. кредитної заборгованості та судові витрати.

29.11.2011 р. Банк і ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» уклали договір факторингу, згідно з яким відбулося відступлення (купівля-продаж) права вимоги за кредитним договором № 83/19-18-2008 р., а 16.11.2011 р. між указаними сторонами був укладений договір про відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до якого права первісного іпотеко держателя (Банку) перейшли до нового іпотекодержателя (ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»).

15.02.2013 р. ухвалою Ужгородського міськрайонного суду здійснено заміну стягувача у виконавчому провадженні: з Банку на ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції».

Станом на 07.11.2017 р. заборгованість ОСОБА_3 перед стягувачем склала 2619014.17 грн.

13.12.2017 ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» (правонаступник ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції») уклала з ОСОБА_1 договори відступлення права вимоги за кредитним договором № 83/19-18-2008 від 27.08.2008 р. і договором іпотеки, які були укладені між ОСОБА_3 і Банком.

Тобто, зареєстрованим іпотекодержателем і обтяжувачем квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_1 .

Відповідно до умов договору іпотеки іпотекодержатель має право за рахунок предмету іпотеки на власний розсуд звернути стягнення на предмет іпотеки, продати від свого імені чи прийняти у власність.

Оскільки заборгованість ОСОБА_3 перед новим кредитором та іпотекодержателем ОСОБА_1 , не погашена, то останньою прийнято рішення звернути стягнення на предмет іпотеки.

20.12.2017 р. на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_3 було направлено повідомлення-вимогу.

Згідно з інформацією ЖБК «Юність» від 12.07.2018 р. уквартирі АДРЕСА_1 зареєстрована та фактично проживає ОСОБА_2

21.08.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 . останній також було надіслано повідомлення-вимогу про звільнення житлового приміщення у добровільному порядку, проте ОСОБА_2 ухиляється від отримання поштової кореспонденції.

Факт реєстрації і проживання ОСОБА_2 у квартирі обмежує право ОСОБА_1 як іпотекодержателя.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.08.2019 р. у позові відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване тим, що одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , однак останній не пред`являв до ОСОБА_2 , вимогу про виселення і вивільнення займаної жилої площі, а наявність лише зареєстрованого обтяження на це нерухоме майно за ОСОБА_1 не дає їй права звертатимуся до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 .

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Мельник Я.Ю., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Покликається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-Цивільно-правовою угодою (договором іпотеки) передбачено, що ОСОБА_2 не заперечує проти виселення у день укладення угоди та звільняє квартиру, яку відчужила ОСОБА_3 , однак у порушення умов цього договору ОСОБА_2 умисно ухиляється від узятих на себе зобов`язань;

- ОСОБА_1 як іпотекодержатель прийняла рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, проте реалізувати своє право не може через наявність арешту майна ОСОБА_3 , реєстрацію місця проживання і фактичне користування предметом іпотеки відповідачем ОСОБА_2 сторонньою особою;

-квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_3 за кредитні кошти;

Письмового відзиву на скаргу не подано.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 , - адвокат Васильчук А.Ю., не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції, зокрема, установив, що згідно з договором від 13.12.2017 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ел.Груп» і ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за кредитним договором б/н відносно кредитного договору № 83/19-18-2008 від 27.08.2008 р., укладеного між ВАТ «Кредобанк» і ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 набула прав нового кредитора.

Відповідно до витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження іпотекодержателем і обтяжувачем нерухомого майна (квартири АДРЕСА_1 ) є ОСОБА_1 .

Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 , яка зареєстрована та фактично проживає у цій квартирі, є попереднім власником і членом сім`ї ОСОБА_3 (матір`ю).

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції по суті спірних правовідносин через їх невідповідність встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст. 263 ч.1, 2, 5 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам.

При цьому неоспореними обставинами є:

-статус ОСОБА_1 як нового кредитора та іпотекодержателя (предмет іпотеки квартира АДРЕСА_1 );

-статус ОСОБА_3 як власника цієї квартири на час розгляду справи та придбання ним квартири за кредитні кошти;

-отримання ОСОБА_2 у повному обсязі грошових коштів за продану квартиру;

-реєстрація і фактичне проживання ОСОБА_2 у квартирі дотепер.

Згідно з вимогами п.18.1., 18.4., 18.5.1.,18.5.2. договору купівлі-продажу квартири з одночасною передачею цієї квартири в іпотеку від 27.08.2008 р., який був укладений між ОСОБА_2 (продавець), ОСОБА_3 (покупець) і Банком, останній у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Банку як іпотекодержателя. У випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки покупець (у нашому випадку ОСОБА_3 ) передає у власність Банку предмет іпотеки; рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається Банком одноосібно.У випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки банк має від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених законом України «Про іпотеку».

У спірних правовідносинах правами та обов`язками Банку за вказаним договором наділена ОСОБА_1

20.12.2017 р. ОСОБА_1 направила ОСОБА_3 повідомлення-вимогу про сплату заборгованості на загальну суму 97065.52 доларів США (еквівалент 2619014.17 грн.) протягом 30-ти днів із моменту отримання цього повідомлення, а в разі непогашення цієї заборгованості про намір укласти від власного імені договір купівлі-продажу предмета іпотеки з будь-якою особою (т.1, а.с.42-43).

Заборгованість не погашена, що не заперечується.

Стосовно прав та обов`язків ОСОБА_2 колегія суддів констатує, що відповідно до п.п.7, 9 указаного договору купівлі-продажу квартири з одночасною передачею цієї квартири в іпотеку від 27.08.2008 р. особи, які проживають і (або) зареєстровані в квартирі на момент укладення цього договору, не заперечують проти виселення (зняття із реєстрації) із квартири у строки, встановлені цим договором (п.7), продавець зобов`язується звільнити і передати квартиру покупцю у належному стані в день нотаріального посвідчення цього договору, тобто 27.08.2008 р. (п.9).

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, ОСОБА_2 (продавець) усупереч умовам договору квартири не звільнила та залишається донині проживати і бути зареєстрованою у такій.

21.08.2018 р. ОСОБА_1 як новий кредитор та іпотекодержатель майна направила ОСОБА_2 повідомлення-вимогу про своє рішення звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та необхідність звільнити квартиру в добровільному порядку протягом одного місяця із дня отримання цього повідомлення-вимоги (т.1, а.с.49).

Указана вимога ОСОБА_1 залишена без реагування.

Аналізуючи обставини справи та даючи правову оцінку письмовим доказам, апеляційний суд як «суд факту» бере також до уваги ту обставину, що на момент апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 22.10.2019 р. зареєстрована одноосібним власником квартира АДРЕСА_1 .

За приписами ст. 39 ч.2 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом (частина третя статті 109 Житлового кодексу УРСР).

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

У частині другій указаної статті й у частині третій статті 109 Житлового кодексу УРСР встановлений порядок дій іпотекодержателя з метою виселення мешканців з їх житла, що є предметом іпотеки, у випадку прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі відповідного договору. Так, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, у разі, якщо сторони договору іпотеки передбачили у ньому іпотечне застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору або уклали окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, виселення мешканців з відповідного об`єкта має відбуватися з дотриманням передбаченої у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині третій статті 109 Житлового кодексу УРСР процедури (постанова ВП ВС від 12.06.2019р. у справі № 205/578/14-ц|14-48цс19).

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 усупереч узятим на себе договірним зобов`язанням квартиру не звільнила, з реєстрації не знялася, на повідомлення-вимогу про добровільне виселення не реагує, унаслідок чого з 27.08.2008 р. і донині продовжує без будь-яких на те правових підстав проживати і користуватися квартирою, то ОСОБА_1 як іпотекодержатель і вже юридичний власник іпотечного майна несе певні обмеження своїх прав у зв`язку з недобросовісною поведінкою ОСОБА_2 і такі підлягають судовому захисту способом, обраним позивачем.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1 п.3, п.4 ЦПК України оскаржене рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню у повному обсязі як обґрунтований, доведений і справедливий.

Понесені ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, належить покласти на відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката Мельника Ярослава Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 серпня 2019 р. скасувати.

3.Позов ОСОБА_1 задовольнити.

4.Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

5.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1057 (одну тисячу п`ятдесят сім) грн. 20 коп. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

6.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

7.Повне судове рішення складено 19 березня 2020 р.

Судді: