ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Херсон

справа: 766/10404/19

провадження: 22-ц/819/1179/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя доповідач)

суддів: Базіль Л.В.

Бездрабко В.О.,

секретар Дундич А.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт-Фактор»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2020 року у складі головуючого судді Ус О.В.,

встановив:

27 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт-Фактор» про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, скасування державної реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19 квітня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1100-Ф відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 16 000.00 доларів США і зобов`язався його повернути у строки Ю, визначені умовами договору.

Одночасно між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М. за реєстровим № 1617, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

12 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки за зобов`язанням, яке виникло на підставі Кредитного договору №1100-Ф від 19 квітня 2005 року.

16 квітня 2019 року ОСОБА_1 отримано лист приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецької О.А. від 08 квітня 2019 року про передачу заяви ОСОБА_2 щодо задоволення вимог за іпотечним договором від 19 квітня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М. за №1617.

У заяві-вимоги зі ОСОБА_2 про усунення порушення від 08 квітня 2019 року, що договором відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеним 29 березня 2019 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «ФК «Еліт-Фактор», ТОВ «Кей-Колект» відступило, а ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, внаслідок чого відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, та ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» отримало всі права, що виникають з кредитного договору разом із забезпеченням.

Договором відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеним 29 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» та ОСОБА_2 , товариство відступило, а ОСОБА_2 набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, внаслідок чого відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, та ОСОБА_2 отримав всі права, що виникають з кредитного договору разом із забезпеченнями.

Також у заяві-вимоги зазначено що у випадку невиконання цієї вимоги боржником, ОСОБА_2 зверне стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до п.5 вказаного договору та статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, укладений між ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» та ОСОБА_2 укладений з порушенням вимог частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, а тому в силу вимог статей 203, 215 ЦК України є недійсним. В силу вимог статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Посилаючись на зазначене позивач просив:

- визнати недійсним договір, укладений між ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» та ОСОБА_2 про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.04.2005 р. №1100-Ф;

- визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладений 29.03.2019 року між ТОВ «ФК «Еліт -Фактор» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецьою О.А. за №1007;

- скасувати державну реєстрацію іпотеки, здійснену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., запис №30947166 від 29.03.2019 року;

- скасувати державну реєстрацію заборони на нерухоме майно, здійснену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., запис №30946703 від 29.03.2019 року;

- стягнути з відповідачів на його користь витрати на правову допомогу.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір відступлення права вимоги, укладений 29 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» та ОСОБА_2 за своєю правовою природою не є договором факторингу у розумінні чинного законодавства, а є договором купівлі-продажу вимоги.

Сторонами під час укладання договору про відступлення права за іпотечним договором було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, а доводи позивача про визнання оспорюваних договорів недійсним не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того відсутність у ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» права на наступну передачу права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено та спростовано договорами про відступлення права грошової вимоги від 29 березня 2019 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» та договором відступлення права вимоги за договором іпотеки між тими самими сторонами.

В апеляційній скарзі адвокат Крижановський М.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. З укладенням договору про відступлення права вимоги в кредитному договорі відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_2 , який не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які можуть надавати фінансові послуги, у тому числі і у формі факторингу. Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції щодо правової оцінки договору про відступлення права вимоги за договором на здійснення кредитних операцій, кредитним договором, як договором цесії, і про його дійсність, на думку скаржника, є помилковим, а тому, договір, укладений між ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» та ОСОБА_2 , про відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 квітня 2005 року №1100-Ф, є недійсним, оскільки укладений з порушенням вимог частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечуючи проти апеляційної скарги адвоката Крижановського М.М., поданої в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність доводів апеляційних скарг чинному законодавству та встановленим обставинам справи просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, зазначив, що оспорюваний Договір про відступлення права вимог укладений з дотриманням вимог цивільного законодавства, що регулюють спірні відносини. Також зазначив, що відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним можуть бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Проте, позивач, який не є стороною оспорюваного ним правочину, не наводить та, відповідно, не доводить, які його права та законні інтереси порушуються оспорюваним правочином. Враховуючи зазначене просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Еліт-Фактор» не скористалося.

Під час розгляду справи та ОСОБА_1 та його представник адвокат Крижановський М.М., апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними у скарзі. Просили оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що на його думку рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Відповідно до частин 1- 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 19 квітня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1100-Ф за яким ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 16 000.00 доларів США і зобов`язався його повернути у строк до 19 квітня 2020 року відповідно до встановленого умовами договору графіку погашення кредиту (пункти 1.1-1.1.2 Договору). Умовами Кредитного договору встановлена плата за користування кредитними коштами у межах установленого терміну кредитування у розмірі 11.5% річних (пункт 1.3 Договору).

В той же день, 19 квітня 2005 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною Н.М. за реєстровим № 1617, за умовами якого ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання усіх своїх грошових зобов`язань за Кредитним договором №1100-Ф від 19 квітня 2005 року, передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 52.6кв.м, житловою площею 40.0кв.м, розташований на земельній ділянці площею 376.00кв.м.

12 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, згідно якого банк передав (відступив) ТОВ «Кей-Колект», а ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги до боржника за Кредитним договором №1100-Ф від 19 квітня 2005 року разом із забезпеченням.

Також 12 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, який посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, Саєнко Е.В. за реєстровим №5207-5208, згідно з яким АКІБ «УкрСиббанк» відступило а ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги до боржника за Кредитним договором разом із забезпеченням.

Рішенням (заочним) Суворовського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 19 квітня 2005 року, яка виникла станом на 06 серпня 2011 року, у розмірі 13919.99 доларів США, з яких 11689.56 доларів США - заборгованість за кредитом, 2230.43 доларів США - заборгованість за процентами та 19298.11грн. заборгованості по сплаті пені. Вказане рішення набрало законної сили 10 жовтня 2012 року, та є чинним на час розгляду даного спору.

29 березня 2019 року між ТОВ «Кей-Колект» (кредитор) та ТОВ ФК «Еліт-Фактор» (новий кредитор) укладено Договір наступного відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Кей-Колект» передає, а ТОВ ФК «Еліт-Фактор» приймає право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 за зобов`язаннями, які виникли у зв`язку з невиконанням боржником умов Кредитного договору №1100-Ф від 19 квітня 2005 року, а також право вимоги до боржника, яке виникне в майбутньому, згідно з умовами Кредитного договору, у тому числі будь-які зобов`язання за договорами забезпечення, укладеними в забезпечення належного виконання Боржником кредитного договору, а саме Договору іпотеки.

За умовами пункту 2.1 вказаного Договору новий кредитор зобов`язаний сплатити кредитору ціну відступлення у гривневому еквіваленті 10000.00 доларів США, що станом на 27 березня 2019 року дорівнює 269802.22грн. після сплати Новим кредитором на користь кредитора ціни відступлення кредитор не буде вимагати сплату решти суми заборгованості (п. 2.2 Договору).

29 березня 2019 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ ФК «Еліт-Фактор» укладено Договір відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. і зареєстрований у реєстрі за № 1007, за умовами якого ТОВ «Кей-Колект» (іпотекодержатель) відступає, а ТОВ ФК «Еліт-Фактор» (новий іпотекодержатель) набуває належні іпотекодержателю права в зобов`язанні за Договором іпотеки б/н від 19 квітня 2005 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

29 березня 2019 року між ТОВ ФК «Еліт-Фактор» (кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено Договір наступного відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ ФК «Еліт-Фактор» передає, а ОСОБА_2 приймає право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 за зобов`язаннями, які виникли у зв`язку з невиконанням боржником умов Кредитного договору №1100-Ф від 19 квітня 2005 року, а також право вимоги до боржника, яке виникне в майбутньому, згідно з умовами Кредитного договору, у тому числі будь-які зобов`язання за договорами забезпечення, укладеними в забезпечення належного виконання Боржником кредитного договору, а саме Договору іпотеки.

За умовами пункту 2.1 вказаного Договору новий кредитор зобов`язаний сплатити кредитору ціну відступлення у розмірі 275 270.00грн. протягом трьох робочих днів з дня підписання цього договору. Після сплати Новим кредитором на користь кредитора ціни відступлення кредитор не буде вимагати сплату решти суми заборгованості (п.2.2 Договору).

29 березня 2019 року між ТОВ ФК «Еліт-Фактор» та ОСОБА_2 укладено Договір відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. і зареєстрований у реєстрі за № 1030, за умовами якого ТОВ ФК «Еліт-Фактор» (іпотекодержатель) відступає, а ОСОБА_2 (новий іпотекодержатель) набуває належні іпотекодержателю права в зобов`язанні за Договором іпотеки б/н від 19 квітня 2005 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

29 березня 2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46224784, в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно (спеціальний розділ), номер запису про іпотеку: 30947166, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46223807, в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно (спеціальний розділ), номер запису про обтяження 30946703.

08 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із заявою-вимогою про усунення порушень, якою повідомив боржника про заміну кредитора в зобов`язанні та отримання ним, як новим кредитором, всіх прав, що випливають з кредитного договору разом із забезпеченням. Одночасно ОСОБА_1 повідомлено, що у разі невиконання цієї вимоги протягом 30 днів з дня отримання вимоги заявником буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п.5 Договору іпотеки.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги, укладений 29 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Еліт-Факторінг» та ОСОБА_2 на підставі статей 203, 215 ЦК України, як такий, що укладений з порушенням вимог частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України і як наслідок визнати недійсним Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладений 29 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Еліт-Факторінг» та ОСОБА_2 та скасувати державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію заборони на нерухоме майно.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 350 Господарського кодексу України факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статтей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

У частинах першій, другій статті 7 цього ж Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Як вбачається з матеріалів справи за умовами оспорюваних Договорів первісний кредитор та іпотекодержатель, ТОВ «ФК «Еліт-Фактор», відступає, а новий кредитор та іпотекодержатель, ОСОБА_2 , набуває прав належних первісному кредитору та іпотекодержателю згідно з Кредитним договором №1100-Ф від 19 квітня 2005 року та Договором іпотеки №б/н від 19 квітня 2005 року. При цьому новий кредитор сплачує ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» ціну відступлення 275270.00грн.

Згідно з пунктів 1.1, 1.2 Договору відступлення права вимоги, новий кредитор набуває право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 (боржника), які виникли у зв`язку із невиконанням боржником умов Кредитного договору №1100-Ф від 19 квітня 2005 року, а також право вимоги до боржника, яке виникне в майбутньому, в тому числі будь-які зобов`язання за Договором іпотеки б/н від 19 квітня 2005 року.

Згідно пункту 2.3 Договору відступлення права вимоги за Договором іпотеки новий іпотекодержатель одержує право, у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки та за рахунок Предмету іпотеки задовольнити свої вимоги Кредитним договором в обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення, а також вимагати від іпотекодавця виконання інших зобов`язань за Договором іпотеки.

При цьому рішенням Суворовського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2012 року, яке є чинним на час вирішення даного спору, визначений розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 03 серпня 2011 року у розмірі 13919.99 доларів США(11689.56 доларів США - заборгованість за кредитом, 2230.43 доларів США - заборгованість за процентами), а також 19298.11грн. заборгованості по сплаті пені, яка стягнута з боржника на користь кредитора.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо повного чи часткового погашення боржником вказаної суми заборгованості. З пояснень представника позивача адвоката Крижановського М.М. вбачається, що рішення суду боржником не виконувалось.

За таких обставин розмір грошової вимоги на час укладення договору відступлення права вимоги становив 13919.99 доларів США, що еквівалентно 379303.02грн. відповідно до курсу НБУ станом на день укладення оспорюваного договору, 29 березня 2019 року (1 долар США = 27. 2488грн.), та 19298.11грн. заборгованості по сплаті пені. Отже розмір грошової вимоги значно перевищує ціну відступлення вимоги.

Вказаний розмір грошової вимоги не заперечувався під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 .

Уклавши Договір наступного відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» отримав фінансування у розмірі 275270.00грн., а ОСОБА_2 , в свою чергу, укладаючи вказаний договір набув право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною відступлення, що передбачена Договором відступлення права вимоги.

Зі змісту Договорів відступлення права вимоги та відступлення права вимоги за договором іпотеки вбачається, що метою укладання спірних договорів з боку ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» є отримання фінансування, а з боку ОСОБА_2 є набуття права власності на майно що є предметом Договору іпотеки б/н від 19 квітня 2005 року, вартістю на день укладення договору іпотеки 156 506.00грн, що еквівалентно 29 981.99грн. відповідно до курсу НБУ станом на 19 квітня 2005 року (100 доларів США = 522.00грн.) та отримання прибутку.

Наведене свідчить про те, що укладений між ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» та ОСОБА_2 . Договір наступного відступлення права вимоги за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву) є договором факторингу.

Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи.

З укладенням Договору наступного відступлення права вимоги у Кредитному договорі № 1100-Ф від 19 квітня 2005 року відбулася заміна первісного кредитора ТОВ «ФК «Еліт-Фактор», яке є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг (послуг з факторінгу) на фізичну особу - ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції не врахував наведених вище вимог закону та обставин справи та дійшов помилкового висновку, що між ТОВ «ФК «Елит-Фактор» та ОСОБА_2 укладений не договір факторингу, а оплатний договір відступлення права вимоги, тобто договір купівлі-продажу вимоги.

Доводи ОСОБА_2 щодо пред`явлення даного позову особою, права якої не порушенні оспорюваним правочином є неприйнятними, оскільки, як встановлено судом за умовами оспорюваних договорів ОСОБА_2 набув право вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки, боржником та іпотекодавцем за якими є ОСОБА_1 , позивач у даній справі, права та інтереси якого порушені вчиненням цих правочинів.

Враховуючи, що за змістом частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України.

За правилами частини першої статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека, це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Зі змісту статті 24 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється лише за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Отже відступлення права вимоги за іпотечним договором має похідний характер від відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Враховуючи, що договір відступлення права вимоги за основним зобов`язанням визнаний судом недійсним, з підстав зазначених вище, Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, укладений 29 березня 2019 року між ТОВ ФК «Еліт-Фактор» та ОСОБА_2 також є недійсним, як такий, що суперечить вимогами частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку».

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна правовою підставою державної реєстрації іпотеки та державної реєстрації обтяження №166403480 від 15 травня 2019 року вбачається, що державна реєстрація іпотеки (номер запису про іпотеку 30947166), вчинена на підставі рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецької О.А., індексний № 46224784 від 29 березня 2019 року, а державна реєстрація обтяження (номер запису про обтяження 30946703) вчинена на підставі рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецької О.А., індексний №46223807 від 29 березня 2019 року.

Оскільки підставою прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень є Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. і зареєстрований у реєстрі за № 1030, який визнаний судом недійсним, здійснені за цим договором державна реєстрація як іпотеки, так і обтяження підлягає скасуванню.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Дослідивши доводи клопотання і надані представником ОСОБА_1 - адвокатом Крижановським М.М. документи на підтвердження понесених витрат на надання правничої допомоги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно частини першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема професійну правничу допомогу;

Зі змісту частин першої-третьої статті 137 ЦПК України вбачається, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за розгляд справи в суді першої інстанції та в апеляційному суді всього сплачено судового збору на загальну суму 6 915.60грн, що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи (а.с.42,59, 194).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які поніс та які має понести позивач відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 38 від 14 травня 2019 року на підготовку та подання позовної заяви та участь у судових засіданнях в суді першої інстанції, а також на підготовку та подання апеляційної скарги та участь в судових засіданнях, заявником надано: ордер на надання правової допомоги; копію договору про надання правової допомоги; копію рахунку №1 від 14 травня 2019 року на суму 10 000грн.; копію квитанції на здійснення касової операції №ПН190231 від 05 червня 2019 року на суму 10 000грн.; акт здавання-приймання робіт (послуг) від 14 лютого 2020 року на суму 13447.00грн.; копію рахунку №2 від 18 вересня 2020 року на суму 8408.00грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених позивачем витрат та витрат які мають бути ним понесені на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанціях у загальному розмірі 21855грн. (10000грн.- понесено позивачем витрат, 11855грн. - витрати які мають бути сплачені позивачем за надану професійну правничу допомогу). Підстави для того, щоб вважати розмір витрат на професійну правничу допомогу не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, розміром задоволених позовних вимог колегією суддів не встановлено.

Таким чином загальний розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача становить 28770.60грн. Судові витрати покладаються на відповідачів в рівних частках.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Крижановського Миколи Михайловича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Херсонського міського суд Херсонської області від 23 червня 2020 року скасувати ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити .

Визнати недійсним Договір наступного відступлення права вимоги від 29 березня 2019 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт -Фактор» та ОСОБА_2 про відступлення права вимоги за Кредитним договором № 1100-Ф від 19 квітня 2005 року.

Визнати недійсним Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29 березня 2019 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт -Фактор» та ОСОБА_2 про відступлення вимоги за Договором іпотеки №б/н від 19 квітня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецьою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №1007.

Скасувати державну реєстрацію іпотеки, здійснену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., запис №30947166 від 29 березня 2019 року.

Скасувати державну реєстрацію заборони на нерухоме майно, здійснену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., запис №30946703 від 29 березня 2019 року.

Стягнути в рівних частках з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт-Фактор» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 28 770.60 грн., по 14385.30 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2020 року.

Головуючий .А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко