Справа № 316/1697/19
Провадження № 2/316/106/20
"16" березня 2020 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області
у складі головуючого судді Бульби О.М.
за участю секретаря судового засідання Черкашиної О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар Запорізької області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №316/1697/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-
В обґрунтування вимог позову, позивачем зазначено, що 12.01.2019 р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який керуючи автомобілем марки «RENAULT MEGANE SCENIC» н.з. НОМЕР_1 не надав перевагу в русі автомобілю «KIA RIO» н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач та якому він належить на праві власності, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина відповідача у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, підтверджена постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 25.02.2019 р. по справі №316/168/19 (провадження №3/316/71/19), відповідно до якої відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, притягнуто до адміністративної відповідальності та призначено стягнення у вигляді шести місяців позбавлення права керування транспортними засобами.
Позивач також зазначає, що він повідомляв відповідач про дату та місце проведення огляду пошкодженого автомобіля листом від 14.03.2019 р., але на огляд відповідач не з`явився та огляд було проведено у його відсутності.
Вартість проведення експертного дослідження становила 1500 грн., ці грошові кошти були перераховані судовому експерту.
Крім того, позивач зазначає, що в добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодовувати завдану шкоду (а.с.3-4зворот).
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 20.08.2019 р. по справі призначено підготовче судове засідання (а.с.24).
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.12.2019 р. підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.38).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 , не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку (а.с.48).
В судове засідання, для розгляду справи по суті, відповідач ОСОБА_2 , не з`явився.
Про дату час та місце розгляду даної справи судом, згідно положень п.1 ч.8 ст.128, ст.130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідач повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з суду відділенням поштового зв`язку «Укрпошта» (а.с.28, 34, 46).
Заяв або клопотань про розгляд справи у відсутності, або про відкладення розгляду справи, відзову на позов - відповідачем до суду надано не було.
Підстав визначених ч.2 ст.223 ЦПК України для відкладення слухання справи суд не вбачає.
Враховуючи зазначене, наявність сукупності умов визначених ч.1 ст.280 ЦПК України для розгляду справи в заочному провадженні, суд ухвалив: провести розгляд справи за відсутності учасників справи, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом, з постанови Енергодарського міського суду Запорізької області від 25.02.2019 р. по справі №316/168/19, провадження №3/316/71/19 відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - Постанова), яка набрала законної сили 08.03.2019 р., встановлено, що ОСОБА_2 (відповідача по цивільній справі) було визнано винним у скоєні правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, яке мало місце 12.01.2019 р., що виразилось в тому, що водій ОСОБА_2 12.01.2019 р. о 03 год. 29 хв., керуючи автомобілем марки «RENAULT MEGANE SCENIC» н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи на проспект Будівельників не надав перевагу в русі автомобілю марки «KIA RIO» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (позивача по цивільній справі), який рухався по головній дорозі та скоїв з останнім зіткнення, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальним збитком, чим водій ОСОБА_2 порушив п.16.11 ПДР України. Відповідно до абзацу другого тексту резолютивної частини Постанови, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та призначено стягнення у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення права керування транспортними засобами.
Згідно змісту частин 4, 5, 6 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, враховуючи зазначені приписи ст.82 ЦПК України, судом встановлено, що саме ОСОБА_2 (відповідач по цивільній справі) є винним у скоєнні адміністративного правопорушення 12.01.2019 р. за участю транспортного засобу «KIA RIO» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач по справі ОСОБА_1 .
Згідно ст.22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до змісту абзацу 1 пункту 4 роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 р. (далі - Постанова №4), зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача, не залежно від наявності вини - коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до абзацу 3 п. 5 Постанови № 4, цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).
Згідно з положеннями статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Підстав для неприйняття зазначеного Висновку судового експерта №136 від 27.03.2019 р., як належного доказу вартості матеріальної шкоди завданої позивачу по справі - судом не встановлено.
Доказів добровільності відшкодування відповідачем завданої позивачу матеріальної шкоди судом не встановлено.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Крім того, встановлено, що за проведення експертного, автотоварознавчого дослідження, з питання визначення вартості матеріальної шкоди, позивачем було сплачено 21.02.2019 р. на користь експерта Козакова О.О. вартість експертизи в розмірі 1500 грн., що підтверджується дублікатом квитанції «ПриватБанк» від 12.07.2019 р. (а.с.1).
Проте, судом, враховуючи положення ст.133 ЦПК України, встановлено, що позивачем помилково, ці понесені витрати з проведення експертизи, віднесено до судових витрат, які він просить стягнути на свою користь з відповідача, оскільки згідно частини 1 зазначеної статті, до судових витрат відносять, у тому числі витрати пов`язані з розглядом справи, до яких, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України відносить і проведення експертизи, яка проведена саме під час розгляду справи судом.
Однак, як встановлено, експертне, автотоварознавче дослідження, з питання визначення вартості матеріальної шкоди завданого позивачу ОСОБА_1 , як власнику автомобіля «KIA RIO» реєстраційний номер НОМЕР_2 за наслідками якого було складено Висновок судового експерта №136 від 27.03.2019 р., було проведено позивачем самостійно, та під час розгляду даної справи, експертизи не проводились, у зв`язку з чим, враховуючи приписи ст.1192 ЦК України, понесені позивачем витрати вартості проведення експертизи в сумі 1500 грн. слід віднести до вартості послуг зі встановлення завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків.
Та враховуючи зазначене, суд вважає можливим також стягнути з відповідача на користь позивача і розмір понесених позивачем витрат з оплати вартості експертного дослідження в сумі 1500 грн.
Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами, який зазначає у резолютивній частині рішення.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду з даним позовом в сумі 802 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №4863538 (а.с.1), інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, судовий збір, сплачений позивачем в сумі 802 грн. 80 коп. підлягає розподілу шляхом його стягнення з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95, 131, 133, 141, 223, 247, 263, 265, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) - судові витрати зі сплати судового збору в сумі 802 (вісімсот дві) гривні80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Енергодарським міським судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Запорізького апеляційного суду (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами), при цьому, строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О. М. Бульба