Єдиний унікальний номер: 728/1767/19
Номер провадження 2/728/31/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року Бахмацький районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючої судді Глушко О.І.

при секретарі Коваленко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача-адвоката Большак В.М.

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

19.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право користування жилим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 26.07.2002 року. Рішенням Бахмацького районного суду від 07.03.2018 року шлюб між ними було розірвано. Після реєстрації шлюбу вони з дружиною проживали за адресою АДРЕСА_2 , у житловому будинку, належному колишній дружині - ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12.10.2004 року. На той час він був зареєстрований у даному будинку за письмовою заявою власника будинку та його заявою, як належного члена сім`ї. У 2018 році відносини між ними погіршилися. За станом здоров`я він став непрацездатним, оскільки втратив зір, в зв`язку з чим йому була встановлена третя група інвалідності. У листопаді 2018 року відповідачка самовільно виписала його з належного їй житлового будинку без його згоди та відома. В подальшому замінила замки на вхідних дверях і не впускає до будинку незважаючи на те, що в будинку знаходяться деякі його речі. Це все відбувалося 16.11.2018 року. Цього ж дня вона віддала його паспорт, в якому стояла відмітка про виписку з даного житлового будинку за 14.11.2018 року. Припускає, що це його дружина, викравши паспорт, самовільно та незаконно здійснила його виписку через відповідний відділ Бахмацької міської ради. Вважає, що як член сім`ї, набув право користування даним приміщенням, а припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сім`ї власника користуватися займаним приміщенням. Вважає, що в даному випадку відповідачка діяла безпідставно, застосовуючи незаконні методи виселення.

09.10.2019 року відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позов, в якому просила відмовити в його задоволенні, так як вважає, що викладені в даній заяві обставини, на які посилається позивач, є необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що з позивачем, з яким уклала шлюб 26.07.2002 року, 21.08.2002 року були зареєстровані за згодою її матері- ОСОБА_3 у будинку за АДРЕСА_1 , який належав останній на праві приватної власності. 12.10.2004 року ОСОБА_3 подарувала їй вказаний будинок та земельну ділянку площею 0.1782 га, надану для обслуговування жилого будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства. Заочним рішенням Бахмацького районного суду від 07.03.2018 року шлюб між нею та позивачем розірвано. В даному рішенні також було зазначено, що на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 самостійно звернувся до Бахмацької міської ради із особистою письмовою заявою про зняття його з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_3 і на підставі даної заяви його було знято з реєстрації та внесено відповідні відомості до паспорта. Між ними добровільно вирішено питання про поділ майна і згідно акту від 10.11.2018 року позивач отримав свою половину майна. Після припинення сімейних відносин між ними, позивач почав проживати за адресою АДРЕСА_4 , де за ним згідно рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17.05.2001 року визнано право власності на 23/50 частки будинку. Вважає, що з моменту розірвання шлюбу позивач перестав бути членом сім`ї власника будинку. В даному житлі після розірвання шлюбу позивач не проживав, разом спільного господарства вони не вели, спільних витрат не несли, спільного бюджету не мали, спільно не харчувалися, позивач витрат на утримання житла не ніс, в добровільному порядку забрав свої особистоі речі і частину спільно нажитого майна та проживає у будинку, власником частини якого він є. Крім того, посилається на положення ч.2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. А факт непроживання понад один рік у вказаному житлі позивача підтверджується рішенням Бахмацького районного суду від 07.03.2018 року у справі № 728/92/18 про розірвання шлюбу, про зміст якого зазначено вище.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Большак В.М. підтримали позовні вимоги і просили суд задовольнити їх, оскільки при зверненні до Бахмацької міської ради позивач перебував у безпорадному стані, нічого не бачив та не чув внаслідок захворювання, а також не розумів, що вирішується питання про зняття його з реєстрації.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Крім того просила суд вирішити питання про судові витрати в розмірі 2200 гривень, які вона понесла в зв`язку з розглядом справи.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка доводиться колишньою дружиною позивачеві, показала, що супроводжувала останнього до Бахмацької міської ради, оскільки в нього були проблеми з зором та йому провели хірургічне втручання з цього приводу, з метою зняття з реєстрації. Між нею та ОСОБА_1 після розірвання шлюбу згідно рішення Бахмацького районного суду було поділено майно, зокрема будинок за АДРЕСА_4 який на даний час не оформлений належним чином останнім. В міській раді вона бачила, як ОСОБА_2 подала папери і працівник міської ради поставила штамп. Також вона супроводжувала ОСОБА_1 до військкомату з метою повідомлення про зміну адреси місця його реєстрації.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка працює на посаді спеціаліста з реєстрації місця проживання фізичних осіб Бахмацької міської ради показала, що до неї, з метою зняття з реєстрації, звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 вийшла з кабінету та чекала в коридорі, а ОСОБА_4 та ОСОБА_1 залишилися. Їй були надані всі необхідні документи для зняття з реєстрації, а саме: паспорт, довідка з військкомату щодо зміни адреси, квитанція на оплату послуг, сплачена ОСОБА_1 в Ощадбанку. Вона особисто роздрукувала з комп`ютера бланк заяви, подала ОСОБА_1 , який підписав її та зняла останнього з реєстрації. Потім зайшла ОСОБА_2 якій, як власнику будинку, у домовій книжці вона поставила штамп на підтвердження зняття з реєстрації ОСОБА_1 .

Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, доопитавши свідків, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, починаючи 26.07.2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 7). Заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07.03.2018 року, яке не оскаржувалося та набрало законної сили 15.04.2018 року, шлюбу між ними розірвано (а.с. 11).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ті обставини, якщо інше не встановлено законом.

У пункті 7 вищевказаного рішення суду про розірвання шлюбу зазначено, що на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо.

Власником домоволодіння за АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 12.10.2004 року (а.с. 31) є ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою, виданою 05.08.2019 року КП Прилуцьке МБТІ (а.с. 8).

ОСОБА_1 зареєстрований у вказаному житлі ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13 зворот).

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17.05.2001 року вирішено питання про поділ майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відповідно якого за ними визнано право власності на 23/50 та 27/50, відповідно, будинку за АДРЕСА_4 (а.с. 43,44).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Такі ж норми закріплені і в п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджені Постановою КМУ від 02.03.2016 року за № 207.

Як встановлено в судовому засіданні 14.11.2018 року на підставі поданої особисто заяви позивача за № 1031 про зняття з реєстрації місця проживання (а.с. 61) його знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 13 зворот), про що проставлено відмітку в домовій книзі ОСОБА_2 , як власника житла (а.с. 29-30).

Таким чином доводи позивача з приводу того, що відповідачка ОСОБА_2 самовільно виписала його з будинку спростовуються вищенаведеним.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року за № 5/рп/99 у справі щодо офіційного тлумачення терміну «член сім`ї», до членів сім`ї власника належать особи, які постійно з ним мешкають та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі, а й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим

приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних

відносин.

За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причини понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 57 СК України вищевказаний житловий будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки набутий нею під час шлюбу за договором дарування.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що власником домоволодіння за АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_2 , позивач 14.11.2018 року добровільно вирішив питання про зняття його з реєстрації за вказаною адресою, не проживає більше року в даному господарстві, в зв`язку з чим перестав бути членом сім`ї власника, має у власності частину будинку за АДРЕСА_4 , де і проживає, тому підстав для визнання позивача таким, що має право користування даним житловим приміщення суд не вбачає.

Крім того, суд приймає до уваги, що позивач був зареєстрований у вказаному житлі до набуття права власності на даний будинок відповідачкою.

Посилання позивача на положення ч. 1 та ч. 4 ст. 156 ЖК України, відповідно до якої члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку і припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням, а також на положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України відповідно до приписів якої наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому не заслуговує на увагу, оскільки, як було зазначено вище, позивач не є членом сім`ї власника будинку, так як добровільно виселився з будинку і не проживав там протягом тривалого часу.

За приписами ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладаєтся на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 005 від 08.10. 2019 року ОСОБА_2 сплатила адвокату Антоненку І.Є. 2200 гривень 00 копійок за надання правничої допомоги (а.с. 36).

Згідно детального опису, який складено 08.10.2019 року, визначені види робіт правової допомоги та вказана їх вартість на загальну суму 2200 гривень 00 копійок (а.с. 37).

Згідно ч.ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Виходячи з положення п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в позові відмовлено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки 2200 гривень 00 копійок, в рахунок повернення витрат по сплаті за надання правничої допомоги, які підтверджені документально (а.с. 36, 37). Позивчем та його представником не доведено неспівмірності вказаних витрат.

Керуючись ст. 319 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 76-81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, ст. 156 ЖК України, п. 2 ч.1 ст. 57 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2200 (дві тисячі двісті) гривень в рахунок повернення коштів по сплаті за надання правничої допомоги.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Большак Валентина Миколаївна, м. Бахмач Чернігівської області вул. Соборності, 42.

Відповідачка: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 20.03.2020 року.

Суддя О.І. Глушко