ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6116/20 Справа № 208/4412/19 Суддя у 1-й інстанції - Нельга Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2019 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказували, що відповідач, з метою отримання банківських послуг, підписав заяву №б/н від 14 грудня 2009 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 20 980 грн.16 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/№ від 17 червня 2019 року, яка складається з: 11 054 грн.66 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 1 921 грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості із простроченого тіла, пені та штрафів та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що наявність заборгованості за кредитом вбачається з виписки по рахунку відповідача; встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту (простроченому тілу); місцевий суд послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 не маючи заперечень відповідача та відповідних доказів проти вимог позивача, таке посилання є безпідставним; судом не враховано, що відповідачем підписано довідку про умови кредитування, сторонами при підписанні досягнуті всі істотні умови.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, що 14 грудня 2009 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Як зазначено у вищевказаній анкеті-заяві, відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

З наданого банком розрахунку заборгованість ОСОБА_1 , станом на 17 червня 2019 року, становить 20 980 грн.16 коп., з яких: 11 054 грн.66 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 3 153 грн.25 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 4 547 грн.00 коп. - пеня за прострочене зобов`язання, 750 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи в розмірі 500 грн. - фіксована частина та 975 грн.25 коп. - процентна складова.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення простроченого тіла кредиту, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що в анкеті-заяві від 14 грудня 2009 року ОСОБА_1 виявив бажання оформити платіжну картку кредитку "Універсальна,55 днів пільгового періоду", в цей же день 14 грудня 2009 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (а.с.15), вказана довідка передбачає базову відсоткову ставку 2,5 % на місяць, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф при порушенні строків платежів, передбачених договором у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Згідно наданого позивачем розрахунку відповідач користувався кредитними коштами та порушив вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення тіла кредиту є обґрунтованими.

Однак, посилання апеляційної скарги на те, що місцевий суд безпідставно відмовив у стягненні простроченого тіла кредиту колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 3 153 грн.25 коп., зважаючи на те, що до такого платежу банком включено нараховані відсотки за завищеною процентною ставкою, яку не було встановлено ні в анкеті-заяві, ні в довідці про умови кредитування від 14 грудня 2009 року, які були підписані ОСОБА_1 .

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що матеріали справи містять довідку про умови кредитування від 14 грудня 2009 року, де зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. Зазначена довідка підписана від імені ОСОБА_1 .

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Враховуючи те, що зазначеною довідкою, яка підписана ОСОБА_1 , визначено розмір пені за несвоєчасність погашення заборгованості, то остання підлягає стягненню в заявленому банком розмірі - 4 547 грн.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., зважаючи на те, що ні в анкеті-заяві, ні в довідці про умови кредитування від 17 червня 2019 року не міститься умов щодо «пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн», тому, з наведених підстав, вимоги банку про стягнення 750 грн. відповідного платежу є безпідставними.

Разом з тим, згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та положення статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, незважаючи на умови кредитного договору, їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення (порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором) свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідача штрафів (як процентної, так і фіксованої частин) та пені у межах відповідальності за зобов`язаннями за одним і тим самим кредитним договором, у зв`язку з чим вважає необґрунтованими вимоги позовної заяви про стягнення з відповідача штрафів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині відмови в стягненні пені за прострочене зобов`язання з наступним ухваленням нового рішення в цій частині, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» у частині вимог про стягнення пені за прострочене зобов`язання задовольнити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь банку нараховану пеню за прострочення виконання зобов`язання за договором б/н у розмірі 4 547 грн.

Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1040 грн.70 коп. (416 грн. 28 коп. за звернення з позовною заявою та 624 грн.42 коп. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочене зобов`язання та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () пеню за прострочене зобов`язання за кредитним договором №б/н від 14 грудня 2009 року у розмірі 4 547 (чотири тисячі п`ятсот сорок сім) грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () судові витрати у розмірі 1 040 (одна тисяча сорок) грн.70 (сімдесят) коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Ткаченко І.Ю.