Справа № 350/1075/20
Провадження № 22-ц/4808/1100/20
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_1 на ухвалу Рожнятівського районного суду, постановлену у складі судді Калиній Г.В. 07 серпня 2020 року в с-щі Рожнятів, у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за його позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

07.08.2020 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом: демонтажу навісного замка (колодки), який встановлений на воротах при в`їзді до домоволодіння АДРЕСА_1 та демонтажу самочинного будівництва, розташованого на в`їзді до земельної ділянки позивача, з метою приведення земельної ділянки у попередній стан.

Одночасно з позовом ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи для забезпечення його позову в спосіб заборони ОСОБА_3 встановлювати навісний замок (колодку) на ворота при в`їзді до домоволодіння АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :01:006:0199, площа 0,2204 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_2 . На даний час сусіднім землекористувачем ОСОБА_3 чиняться перешкоди позивачу у користуванні належною йому земельною ділянкою. Згідно акту земельно-узгоджувальної комісії від 18.12.2018 року (затвердженого п. 3 рішення Ясенської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 17.05.2019 року «Про затвердження актів земельно-узгоджувальної комісії») ОСОБА_3 зобов`язано не чинити позивачу перешкод у користуванні заїздом, а також не зачиняти в`їзні ворота до свого домогосподарства на замок. Однак, відповідач даного припису не дотримується. Комісією Ясенської сільської ради при обстеженні земельної ділянки було виявлено, що ворота, встановлені ОСОБА_5 при в`їзді до його домоволодіння, зачинені на навісний замок (колодку), що призвело до неможливості ОСОБА_4 вільно користуватись існуючим та єдиним заїздом до його господарства. Крім того, відповідачем на заїзді до земельної ділянки позивача здійснюється самовільне будівництво об`єкту нерухомого майна, чим також створюються перешкоди у користуванні землею.

Позивач також зазначав, що є особою похилого віку, має інвалідність 2 групи, тому перебуває у групі ризику ураження коронавірусом, у зв`язку з чим йому може знадобитися медична допомога, однак через незаконні дії відповідача карета швидкої допомоги не зможе вчасно прибути до його господарства у зв`язку з відсутністю вільного доступу до земельної ділянки через дії відповідача.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 07 серпня 2020 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_3 встановлювати навісний замок (колодку) на ворота при в`їзді до домоволодіння АДРЕСА_1 до набрання судовим рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою законної сили.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що судом встановлено реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості в майбутньому виконати рішення суду, у разі задоволення позову.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність ухвали суду, якою порушуються його права щодо користування належним йому майном.

Зокрема вказує, що забезпечення позову у визначений судом спосіб призводить до того, що відкривається вільний доступ стороннім особам до рухомого та нерухомого майна, що належить йому та членам його сім`ї, він позбавлений права вільно володіти своїм майном та забезпечити його охорону.

Вважає, що суд врахував тільки інтереси позивача і повністю проігнорував права відповідача та членів його сім`ї.

Позивач приховав від суду інший акт земельно-узгоджувальної комісії, яким останнього зобов`язано при проїзді через земельну ділянку ОСОБА_3 не створювати перешкоди для нього та його сім`ї, а також при проїзді через ворота, зачиняти їх за собою.

Вказує, що з огляду на зміст вимог позивача незрозуміло, яким чином у разі незабезпечення позову у визначений позивачем спосіб настане небезпека утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З наведених підстав просить оскаржувану ухвалускасувати, стягнути з позивача понесені судові витрати за розгляд апеляційної скарги.

ОСОБА_4 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги. Вважав ухвалу суду законною. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Встановлено, що 07.08.2020 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом: демонтажу навісного замка (колодки), який встановлений на воротах при в`їзді до домоволодіння АДРЕСА_1 та демонтажу самочинного будівництва, розташованого на в`їзді до земельної ділянки позивача, з метою приведення земельної ділянки у попередній стан.

Маючи припущення, що існує реальна небезпека, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду у разі задоволення позову, позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 встановлювати навісний замок (колодку) на ворота при в`їзді до домоволодіння АДРЕСА_1 .

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини 1 статті 150 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначив, що відповідач продовжує здійснювати перешкоди у користуванні позивачем спільним заїздом, зачиняє в`їзні ворота до свого домогосподарства на замок. Крім того, відповідачем на заїзді до земельної ділянки позивача здійснюється самовільне будівництво об`єкту нерухомого майна, чим створюються йому перешкоди у користуванні землею. А також позивач перебуває у групі ризику ураження коронавірусом, у зв`язку з чим йому може знадобитися медична допомога, однак через незаконні дії відповідача карета швидкої не зможе вчасно прибути до господарства у зв`язку з відсутністю вільного доступу до його земельної ділянки через дії відповідача.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є аргументованою та існує реальна небезпека, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду у разі задоволення позову.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Суд першої інстанції не оцінив обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову. Навпаки, враховуючи характер позовних вимог (усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом: демонтажу навісного замка (колодки) на воротах відповідача та демонтажу самочинного будівництва, розташованого на в`їзді до земельної ділянки позивача), у випадку можливого задоволення позову, заходи забезпечення у виді заборони відповідачу встановлювати навісний замок на воротах не можуть призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду щодо демонтажу навісного замка чи демонтажу самочинного будівництва.

Більше того, судом першої інстанції не враховано вимоги частини 10 статті 150 ЦПК України, якою передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Як видно, заявник просив вжити заходи забезпечення (у виді заборони встановлення навісного замка (колодки)), які є тотожними позовним вимогам (демонтаж навісного замка (колодки)), що, відповідно до вищевказаної норми закону, є недопустимим.

Таким чином, порушивши норми процесуального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене та з урахуванням положень частини 1 статті 376 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рожнятівського районного суду від 07 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за його позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2020 року