Справа № 462/628/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді - Гедз Б.М.,

за участю: секретаря судових засідань - Рущак Т.О.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2016 року, від шлюбу дітей не мають. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через різні погляди, стосунки між ними ставали напруженими, неприязними. Відповідач не рахувався з її поглядами, планами на життя, ставив свої інтереси вище сімейних. Через непорозуміння на побутовому рівні між ними часто виникали сварки, тому стали проживати окремо, не підтримують подружніх відносин і не ведуть спільного господарства. Вважає, що їх сім`я остаточно розпалася, шлюб носить лише формальний характер, а подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 19.02.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, що зазначені в позовній заяві, доповнила, що вже пів року з відповідачем проживають оремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що перспектив для збереження шлюбу немає, тому просить позов задовольнити.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився, при цьому, подав заяву, в якій зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, просить не надавати строк для примирення та позов задовольнити. Крім того просив про розгляд справи за його відсутності, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони зареєстрували шлюб 10 вересня 2016 року у Турківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 58 (а.с. 4), в якому дітей не мають.

Також встановлено, що сторони проживають окремо, протягом шести місяців проживають окремо, не ведуть спільного господарства і припинили сімейні стосунки.

З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає.

Суд приймає до уваги позицію відповідача, яка викладена у поданій заяві, про визнання позову і його бажання розірвати шлюб.

Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати.

Керуючись ст.ст.12, 13, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 10 вересня 2016 року Турківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 58.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складено 16 березня 2020 року.

Суддя: (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М. Гедз