Справа № 347/2139/19
Провадження № 2/347/81/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Гордія В.І.,

з секретарем Корбутяк Н.М.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Косові справу за позовом ОСОБА_3 до Пістинської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконними рішень сесій Пістинської сільської ради, свідоцтва про право власності на землю та їх реєстрацію,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Пістинської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконними рішень сесій Пістинської сільської ради, свідоцтва про право власності на землю та їх реєстрацію.

Позовну заяву ОСОБА_3 мотивує тим, що вона проживає в АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_4 є її сином. З дня народження по 1994 рік син був зареєстрований до її господарства по вищезгаданій адресі. 27.10.1993р. рішенням виконкому Пістинської сільської ради вилучено з її користування земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва житлового будинку в користь сина, ОСОБА_4 . Цим же рішенням виділено йому дану земельну ділянку та відкрито погосподарський номер. 30.09.1994р. рішенням сесії Пістинської сільської ради ОСОБА_4 доділено земельну ділянку площею 0,33 га. В 1994 році син вибув з її господарства в господарство за №1429 в с. Пістинь Косівського району Івано-Франківської області. 27.12.1997р. рішенням восьмої сесії Пістинської сільської ради ОСОБА_4 передано безоплатно в приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,48 га , в тому числі: для обслуговування житлового будинку та господарських будівель 0,08 га та для ведення особистого селянського господарства 0,40 га в с. Пістинь Косівського району Івано-Франківської області. Тобто, за період з 1994р. по 2017р. за його господарством обліковано земельну ділянку загальною площею 0,48 га.

24.12.1993р. позивачці ОСОБА_3 рішенням сесії Пістинської сільської ради передана в приватну власність земельна ділянка площею 0,6247 га , в тому числі по ділянках за цільовим призначенням: ділянка № НОМЕР_1 - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, ділянка № НОМЕР_2 - для ведення особистого селянського господарства площею 0,1715 га та ділянка № НОМЕР_3 - для ведення особистого селянського господарства площею 0,2032 га, відведена в натурі та видано Акт на право приватної власності на землю за реєстраційним № НОМЕР_4 . Після передачі їй в приватну власність вищезгаданої земельної ділянки площею 0,6247 га та відведення її в натурі, з її землекористування земельна ділянка в користь ОСОБА_4 не виділялася в натурі. Згоду на вилучення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, з її користування, в користь сина, ОСОБА_4 , вона давала в 1994 році. Згідно, погосподарських книг в період з 1996р. по 1998р. загальна площа її земельної ділянки становила 0,6247 га. В 1999р. їй доділили земельну ділянку в урочищі «Багна» с.Пістинь і площа земельної ділянки збільшилася до 0,74 га. В період з 1999 р. по 2010р. загальна площа її земельної ділянки становила 0,74 га з них: - 0,25 га для обслуговування житлового будинку, решта земельної ділянки площею 0,49 га - для ведення особистого селянського господарства. В період з 2011р. по даний час згідно, обліку погосподарської книги по с. Пістинь, загальна площа її земельної ділянки становить 0,74 га, з них: 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, решта для ведення особистого селянського господарства, тобто відбулося зменшення площі її земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель на 0,10 га, без її відома.

Про те, що відповідач, ОСОБА_4 , спорудив житловий будинок на частині її земельної ділянки вона знала і не заперечувала, але не знала площі земельної ділянки, на якій син збудував житловий будинок, так як їх земельні ділянки не розмежовані огорож між ними нема. А тому вважає, що площа її земельної ділянки повинна відповідати розміру зазначеному в погосподарській книзі, а саме для будівництва та обслуговування житлового будинку площа земельної ділянки повинна становити не менше 0,15 га, а у відповідача для будівництва та обслуговування житлового будинку площа земельної ділянки повинна відповідати рішенню сесії Пістинської сільської ради від 27.12.1999р., яка передана йому в приватну власність.

Так як припинено право користування її земельною ділянкою без її відома та без добровільної відмови від неї, просить визнати незаконними та скасувати рішення сесій Пістинської сільської ради про надання відповідачу земельної ділянки площею 0,1568 га, свідоцтва про право власності на землю та їх реєстрацію.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Андрусяк Г.В. позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав та просять поновити строк звернення до суду пропущений з поважних причин, та позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що дійсно, відповідачу ОСОБА_4 було виділено за згодою позивачки земельну ділянку для будівництва ним житлового будинку. На виділену йому земельну ділянку він виготовив всі необхідні правовстановлюючі документи. При цьому, ні межі землі, ні її конфігурація з часу виділення її в натурі в 1993 році та до виготовлення на неї необхідних документів, не змінились. Тобто, відповідач користується земельною ділянкою, яку йому було виділено сільською радою у 1993 році. А тому в позові просять відмовити.

Представник Пістинської сільської ради в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи без участі представника до суду не поступало. Проте в матеріалах справи є повідомлення, що позовні вимоги сільська рада не визнає, так як ОСОБА_4 є власником нерухомого майна згідно належним чином виданих йому правовстановлюючих документів.

Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як передбачено статтею 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

2. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

3. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

4. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

5. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

В свою чергу, способи захисту прав на земельні ділянки передбачено ст.152 ЗК України. А саме, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як видно із долучених сторонами доказів, відповідачу ОСОБА_4 рішенням сесії Пістинської сільської ради від 14.08.2015 року було затверджено технічну документацію із землеустрою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1568 га за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

Позивачка ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила, що дійсно в 1993 році вона надала дозвіл на вилучення із її земельної ділянки частину земельної ділянки в розмірі 0,15 га в користь свого сина ОСОБА_4 для будівництва ним житлового будинку. Проте, впорядковуючи тепер свої правовстановлюючі документи на землю, вона виявила, що з її володіння та користування вибула частина землі без її згоди, і вважає, що вказана частина землі зарахована до земельної ділянки сина площею 0,1568 га. До такого переконання, зі слів позивачки, вона прийшла через те, що згідно рішення сесії Пістинської сільської ради від 27.12.1997 року за ОСОБА_4 рахується земельна ділянка загальною площею 0,48 га, з яких 0,08 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.13).

А тому позивачка вважає, що рішення сесії Пістинської сільської ради від 14.08.2015 року слід скасувати та надати у власність відповідачу земельну ділянку в розмірі 0,08 га згідно рішення сесії Пістинської сільської ради від 27.12.1997 року.

Проте суд, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступних висновків.

В першу чергу, в судовому засіданні сторони не заперечили, що позивачка дала дозвіл на виділення із її земельної ділянки частину землі сину (відповідачу) для будівництва ним житлового будинку. Даний факт підтверджується копією архівного витягу рішення виконкому Пістинської сільської ради від 27.10.1993 року №33, згідно якого виконком відкрив ОСОБА_4 погосподарський номер, та одночасно вилучив у господарстві ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 0,15 га для будівництва житлового будинку сину ОСОБА_4 і виділив ОСОБА_4 земельну ділянку розміром 0,15 га для будівництва житлового будинку (а.с.10, 73).

Далі, як видно з архівного витягу рішення сесії Пістинської сільської ради від 30.09.1994 року, сесія затвердила рішення виконкому від 27.04.1994 року №12, яким ОСОБА_4 доділено земельну ділянку площею 0,33 га (а.с.11).

Таким чином, станом на кінець 1994 року за відповідачем ОСОБА_4 рахувалась земельна ділянка загальною площею 0,48 га, і в судовому засіданні як сторони, так і свідок ОСОБА_5 не заперечили, що загальні розміри земельних ділянок якими вони користуються протягом багатьох років, не змінилися.

Крім того, свідок ОСОБА_5 підтвердила в судовому засіданні, що і їй, і відповідачу належить частка колгоспного двору, а саме, по 1/4 частки у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . І згідно копії рішення сесії Пістинської сільської ради від 17.05.2019 року сесія визнана за відповідачем його 1/4 частку у колгоспному дворі (а.с.68).

Відтак, у рішенні сесії Пістинської сільської ради від 27.12.1997 року, в якому вказано, що за ОСОБА_4 рахується земельна ділянка загальною площею 0,48 га (а.с.13) також вказано, що в зв?язку із тим, що інвентаризація землі була проведена з недостатньою точністю, при видачі державних актів на право приватної власності на землю можливі зміни загальної площі земельних ділянок.

Отже, загальні розміри та загальна площа земельної ділянки виділеної відповідачу ОСОБА_4 згідно рішень виконкому та сесій Пістинської сільської ради починаючи з 1997 року і по даний час, в натурі не змінилася, що підтвердили в судовому засіданні сторони та свідок. Проте, при видачі ОСОБА_4 державного акту та державної реєстрації права власності на земельну ділянку в 2015 році, площа землі для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд вказана 0,1568 га, яка першочергово в 1993 році і була йому виділена за згодою матері.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачу ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,15 га було виділено в жовтні 1993 року, а позивачці (0,25 га) - у грудні 1993 року, тобто після виділення уже землі позивачу.

При цьому, твердження сторони позивача про те, що про приватизацію землі відповідачем та про видачу йому державного акту позивачці стало відомо лише в 2019 році не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки вона підписалась як межівник у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_4 від 09.07.2014 року (зворотній бік а.с.24). Тобто даний факт позивачці був відомий ще в 2014 році, однак оскаржити його вона вирішила майже через п"ять років (позов подала 04.11.2019 році), при тому, що протягом більше як 20 років взагалі не мала із сином ОСОБА_4 жодних суперечок щодо землі. А тому, підстав для поновлення строку на звернення до суду з даним позовом немає.

Таким чином суд приходить до переконання про безпідставність поданого позову, та відсутність підстав для його задоволення.

На підставі ст. 15, 16, 257, 261 ЦК України, ст.ст.116, 152, 155, 158 ЗК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_3 до Пістинської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконними рішень сесій Пістинської сільської ради, свідоцтва про право власності на землю та їх реєстрацію відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Гордій