Справа № 369/4085/19
Провадження № 2/369/1102/20
27.02.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
секретаря Середенко Б.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 16 листопада 2017 року він позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 600 000 грн.. Відповідач власноруч написав розписку про отримання грошових коштів. Кошти були надані на строк до 01 квітня 2018 року. На час подання позову відповідачем повернуто лише 5000 грн. У подальшому відповідач почав уникати виконання зобов`язань і станом на дату звернення до суду грошові кошти не повернув. Вказав, що відповідач має повернути борг. Умовами доглянутої домовленості також передбачено виплата штрафу в розмірі 300 000 грн. у разі наповнення коштів у строки. Тому відповідач зобов`язаний повернути борг та сплатити погоджений штраф.
Просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 595 000 грн., штраф за порушення умов в розмірі 300 000 грн., судові витрати покласти на відповідача.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував.
У судове засідання відповідач не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
При розгляді справи судом встановлено, що 16 листопада 2017 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 600 000 грн. Отримання коштів підтверджується власноручно написаною розпискою.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, розписка як документ, або договір, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно поданої розписки ОСОБА_2 зобов`язувався повернути у строк до 01 квітня 2018 року. 03 квітня 2018 року було повернуто 2000 грн., 06 квітня - 3000 грн. Решта коштів не повернуто. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що строк повернення позики настав.
Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Ст. 526 КЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України,інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.
Порушення зобов`язання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Оскільки ОСОБА_2 отримав у борг кошти в розмірі 600 000 грн., повернув 5000 грн., решту коштів не повернув, суд вважає за можливе стягнути заборгованість в розмірі 595 000 грн.
За ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
За правилом ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих неналежним виконання зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
З поданої суду розписки вбачається, що сторони погодили розмір штрафу: «У разі несплати або простроченні виплати боргу зобов`язуюсь ще додатково сплатити ОСОБА_1 штраф у розмірі 300 000 грн.».
Оскільки відповідач порушив умови договору щодо повернення позики у строк не пізніше 01 квітня 2018 року, тому позивач також просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 300 000 грн..
Так, за ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Відповідно до роз`яснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобов`язань).
При вирішенні питання про стягнення штрафу судом враховують наступні встановлені обставини. Так, отримуючи грошові кошти в борг ОСОБА_2 частково почав повертати борг, але повністю борг не погасив, тобто на час розгляду справи порушив взятий на себе обов`язок майже на два роки, чим завдав позивачу збитків. Тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та з відповідач слід також стягнути штраф в розмірі 300 000 грн..
Таким чином, з відповідача слід стягнути загальну суму заборгованості в розмірі 895 000 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 8950 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.
Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 526, 610 ЦК України та ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 595 000 грн. (п`ятсот дев`яносто п`ять тисяч грн.), штраф в розмірі 300 000 грн. (триста тисяч грн.), судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8950 грн. (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят грн.).
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 лютого 2020 року.

Суддя