УХВАЛА

іменем України

Справа № 561/1038/19

"29" вересня 2020 р.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши в м. Рівне у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Зарічненська районна державна нотаріальна контора Рівненської області; про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та скасування державної реєстрації права власності,

в с т а н о в и в :

Постановою Рівненського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2020 року - без змін.

Згодом, 13 вересня 2020 року, позивачем було подано заяву про ухвалення додаткового рішення суду, яким просила стягнути на свою користь із відповідача 6 300 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи необхідність ухвалення судового рішення про судові витрати, покликалась на поданий нею відзив на апеляційну скаргу, де позивач заявляла, що у зв`язку із оскарженням відповідачем рішення суду першої інстанції була змушена звернутись до адвоката Кузьменко С.В. за професійною правничою допомогою, орієнтовна вартість яких складала 10 000 гривень, а докази щодо їхнього фактичного понесення будуть подані в порядку та строки, визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Тому заявник вважала, що внаслідок відмови у задоволенні апеляційної скарги має право на відшкодування цих витрат. Так, згідно з укладеним між нею та адвокатом договором про надання правничої допомоги, додатковими угодами, а також актом виконаних робіт, останньою було витрачено 7 годин робочого часу, з розрахунку 900 гривень година, що, на переконання позивача, мають бути компенсовані.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в ухваленні додаткової постанови суду.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Між тим, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (ч.13 ст.7 ЦПК України).

Тому у відповідності до вимог ст. 270 ЦПК України колегія вважає можливим провести розгляд заяви про ухвалення додаткового судового рішення без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року в справі №904/4494/18, та обставина, що позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, є підставою для відмови у відшкодуванні таких судових витрат.

На відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, як на підставу для відмови у відшкодуванні суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, вказав і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 січня 2020 року у справі № 551/1136/17.

Оскільки разом із першою заявою по суті до апеляційного суду не подавалося попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які заявник очікував понести у зв`язку з розглядом справи, то у прийнятті додаткового судового рішення слід відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу було лише зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат складає 10 000 гривень, однак самого розрахунку не наведено, зокрема, кількості витраченого адвокатом часу, обсягу наданих послуг і виконання робіт, їх вартості, не вказано.

Крім того, відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Серед них, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейський суд з прав людини від 28 листопада 2002 року в справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Однак належного і допустимого доказу, що підтверджував би оплату адвокатських послуг і при цьому відповідав документу бухгалтерської звітності, надано не було.

З огляду на наведене і керуючись ст. ст. 141, 270, 368, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 в прийнятті додаткової постанови.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М.Ковальчук

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Рівненського апеляційного суду

29 вересня 2020 року С.В. Хилевич