ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1394/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/27710/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2020 року (суддя Салоїд Н.М., повне судове рішення складено 03 липня 2020 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом зазначав, що слідчий СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 всупереч вимогам закону за його заявою не вніс відомості до ЄРДР, внаслідок чого завдано моральної шкоди. Незаконне рішення слідчого викликало відчуття душевного болю, розчарування у правоохоронних органах, посилювало відчуття несправедливості та негативні емоції, що призвело до хронічного стресу. Змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Необхідність поновлення права змусила його вживати додаткових зусиль для їх захисту в суді, що вимагає додаткових матеріальних витрат і часу.

З урахуванням витрат електроенергії, часу, а також на проїзд, папір і фарбу для картриджа принтера матеріальна шкода складає 50020 грн.

Тому, позивач просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу на його користь НОМЕР_1 грн на відшкодування моральної шкоди та 50020 грн на відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2020 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судового рішення. Суд мав би самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, що є підставою для стягнення шкоди. На його думку суд не вправі стверджувати, що протиправність дій посадової особи органу державної влади має бути встановлена судовим рішенням. Відповідно до вимог закону він не повинен доводити вину відповідача, а останній має довести відсутність своєї вини. Відповідачі не надали жодного доказу, а суд ухвалив рішення на їхню користь, чим порушив право на рівність сторін. З урахуванням практики ЄСПЛ у разі порушення прав через протиправну діяльність чи бездіяльність органу або посадової особи, які діють від імені держави, виникає презумпція спричинення моральної шкоди незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю.

У відзиві Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення і відсутність правових підстав для задоволення позову.

У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 24 жовтня 2017 року ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області було задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення та зобов`язано начальника слідчого відділу ХВП ГУНП у Хмельницькій області забезпечити внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 02 лютого 2017 року щодо неправомірних дій працівників ПФ «Діта» за фактом самовільного будівництва по АДРЕСА_1 .

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При відмові в позові суд виходив з того, що позивачем не доведено заподіяння майнової та моральної шкоди внаслідок невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ч. 1 і. ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

З огляду на положення ст. 1174 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести наявність факту завдання матеріальної і (або) моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 1174 ЦК України, пов`язує заподіяння йому матеріальної і моральної шкоди з невнесенням слідчим СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 відомостей до ЄРДР.

Таке ототожнення факту невнесення слідчим відомостей до ЄРДР із заподіянням майнової і моральної шкоди, безвідносно до наведених підстав і складових цивільно-правової відповідальності, суперечить її суті і вимогам закону.

У матеріалах справи відсутні докази настання негативних наслідків для позивача у межах кримінального провадження, утруднення чи неможливості реалізації у межах кримінального провадження як особи, яка має відповідний процесуальний статус, прав, визначених кримінальним процесуальним законом, тощо.

ОСОБА_1 надав лише докази прийнятого судового рішення за результатом розгляду його скарги на бездіяльність слідчого щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення.

Проте, інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності не доведені.

Не надано доказів спричинення душевних страждань внаслідок невнесення слідчим відомостей до ЄРДР, причинно-наслідкового зв`язку між порушенням його права та наслідками, які спричинило це порушення.

Перераховані в позовній заяві особисті немайнові права ОСОБА_1 на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників правоохоронних органів, зокрема слідчого, не нівелюються, а забезпечені можливістю судового захисту шляхом оскарження в порядку, визначеному КПК України.

Позивач отримав захист своїх прав за результатами судового розгляду його скарги на бездіяльність слідчого.

Витрати ОСОБА_1 , пов`язані з підготовкою позовної заяви, поданням її до суду не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Посилання позивача на необхідність звернення до суду не є належною правовою підставою для відшкодування моральної і майнової шкоди.

При вирішенні спору суд першої інстанції обґрунтовано виходив із загальних підстав цивільно-правової відповідальності і зробив правильний висновок про відсутність підстав для відшкодування моральної і майнової шкоди позивачеві у правовідносинах, що склалися між сторонами та правомірно відмовив у позові.

У зв`язку з наведеним вище, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були підставою для скасування судового рішення в справі.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Зазначені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу аргументи про відсутність підстав для задоволення позову є слушними.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта