Справа № 464/5369/19
пр.№ 2/464/92/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.09.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/5369/19

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

вимоги: збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини

представники учасників справи:

представник позивача - адвокат Гейшев О.О.

представник відповідача - адвокат Дмитренко В.П.

Обставини справи

Позивачка звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою до відповідача, в якій просить: збільшити розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2000 грн щомісячно з подальшою індексацією до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття; 30 000 грн додаткових витрат понесених на утримання, навчання та лікування дочки, покликаючись на необхідність належного утримання дитини.

Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, а тому у клопотанні представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні, яке обґрунтовано тільки нормами процесуального законодавства, слід відмовити, як це передбачено ч.6 ст.279 ЦПК України.

Відповідач бере участь у справі через представника, яким подано відзив на позов. У відзиві зазначено про невизнання відповідачем позову з наступних підстав: подання позивачкою доказів на іноземній мові, що унеможливлює розуміння їх змісту та викладення щодо них відповідних обґрунтувань; не доведено зміну обставин для збільшення розміру аліментів; не надано доказів додаткових витрат в розумінні діючого законодавства.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) розділ XII "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Даним законом також встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Позивачка до даного часу своїми процесуальними правами не скористалася та відповіді на відзив не подала, клопотання про продовження процесуального строку у зв`язку із карантинними заходами не заявлено.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13 листопада 2017 року по справі № 464/5451/17 ухвалено стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , твердій грошовій сумі в розмірі 888,50 грн щомісячно, починаючи з 14 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.

У ч.1ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів уразі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Указані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, одержувача аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Вирішуючи вимоги про стягнення додаткових витрат, суд враховує ст.185 СК України, за якими той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Так, позивачкою до позову додано документи іноземною мовою, досліджуючи які, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1ст.10 Конституції України та ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

У свою чергу, положеннями ч.1 ст.12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.1 ст.14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та ч.1 ст.9 ЦПК України судочинство, в тому числі цивільне, і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначені цим Законом (ч.7 ст.7 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»).

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 1999 року у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (ч.5 ст. 10 Конституції України).

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За відсутності перекладу, наданих позивачкою документів, з польської на українську мову, яка є державною мовою, суд не має можливості встановити зазначену в них інформацію.

Позивачкою, хоча це є її процесуальним обов`язком, не підтверджено достовірними доказами наявність підстав для збільшення розміру аліментів та додаткових витрат, адже доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Єдина квитанція про оплату стоматологічних послуг у розмірі 304 грн (українською мовою) не може свідчити про наявність підстав для задоволення позову. У даній справі суд погоджується із доводами представника відповідача, який вказав на недоліки доказів (відзив направлено позивачці; про наявність відзиву також ознайомлений і представник позивачки). Водночас ні позивачка, ні її представник можливістю надати відповідь на відзив чи здійснити переклад документів на українську мову не скористалися. Доводи відповідача в цій частині не спростовано.

Також зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Позиція щодо застосування даної норми закону викладена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17. За ч.2 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи із наведених норм права та обставин справи, оцінюючи аргументи сторін та докази за своїм внутрішнім переконанням (ст.89 ЦПК України), суд не знайшов підстав для задоволення позову, у зв`язку із чим у задоволенні такого слід відмовити. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду.

Судові витрати

У порядку ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

Повне судове рішення складено 18 вересня 2020 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя О.В.Тімченко