Справа № 522/6672/19
Провадження 2/522/3393/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язання спростувати розповсюджену інформацію, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в обґрунтування якого зазначив, що відповідачем в процесі розгляду справи №522/7208/18 до Приморського районного суду м. Одеси подано заяву, яка містить недостовірну інформацію стосовно позивача, чим порушено його права: «…папа мало занимается воспитанием Зары. Даже на утренниках появляется редко и уходит не дождавшись конца праздника. Знаю, что в семье были конфликты, доходило до рукоприкладства со стороны отца, из-за чего ОСОБА_3 была вынуждена переехать вместе с дочкой к своей матери на Садовую».

Позивач посилається на те, що оспорювана інформація є недостовірною, порушує його права та порочить його честь, гідність та ділову репутацію, негативно впливає на його статус як чоловіка та батька дитини, тому просить суд визнати недостовірною інформацію, що була розповсюджена відповідачем у власноручно написаній заяві.

Позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_2 спростувати розповсюджену інформацію у заяві про те, що «…папа мало занимается воспитанием Зары. Даже на утренниках появляется редко и уходит не дождавшись конца праздника. Знаю, что в семье были конфликты, доходило до рукоприкладства со стороны отца, из-за чего ОСОБА_3 была вынуждена переехать вместе с дочкой к своей матери на Садовую» у спосіб її поширення протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

ОСОБА_1 зазначив, що поширення недостовірної інформації завдало йому моральної шкоди, що полягає у душевних переживаннях, зниженні престижу до його ділової репутації до нього як нього як людини, його честі та гідності, оскільки це призвело до порушення звичайного ритму життя позивача, тому просись суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

10.10.2019 р. позивач звернувся з заявою про зміну підстав позову, у якій зазначав, що недостовірна інформація, про яку зазначено у позові, також подавалася для оцінки судом у інших судових справах, що розглядались Приморським районним судом м. Одеси (справи № 522/6686/19, № 522/6680/19) за позовами ОСОБА_1 , а отже сукупність судових справ свідчить про численну кількість осіб, яким стала відома така інформація.

Відповідач подав до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві на позов зазначено, що інформація, викладена у заяві відповідача, є достовірною. Відповідач вказав, що надання заяви з відповідними відомостями до суду та отримання такої інформації позивачем виключно з матеріалів інших судових справ не може вважатись її розповсюдженням у розумінні ст. 277 ЦК України.

Оспорювана інформація стала відома позивачу з матеріалів справи №522/7208/18, а тому ніякого публічного оголошення згаданої інформації серед сторонніх осіб не відбулось. Оскільки заява відповідача була надана до суду як письмовий доказ по справі №522/7208/18, то позивач не позбавлений права спростовувати таку інформацію в межах розгляду справи №522/7208/18 в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Також відповідач заперечує проти стягнення компенсації моральної шкоди та вважає заявлений розмір компенсації надмірним.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано на розгляд судді Шенцевої О.П.

Ухвалою суду від 27.05.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 28.01.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 25.03.2020 р.

У зв`язку з введенням карантинних заходів розгляд справи в судових засіданнях, призначених на 25.03.2020 р. та 02.06.2020 р., не відбувся та перенесений на 24.09.2020 р.

В судове засідання, призначене на 24.09.2020 р., позивач не з`явився. Представник позивача надав суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі.

В судове засідання, призначене на 24.09.2020 р., відповідач не з`явився. Представник відповідача надав суду заяву, якою проти задоволення позову заперечував та просив розглянути справу без його участі.

Отже, сторони належним чином повідомлялися про дату, місце та час проведення судового засідання.

Згідно з ч. 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси суддею Єршовою Л.С. розглядалась справа № 522/7208/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю та про участь батька у вихованні дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини разом з батьком та участь матері у вихованні дитини.

До позову ОСОБА_1 по даній справі додана копія заяви представника ОСОБА_4 про долучення додаткових доказів по справі №522/7208/18, до якої додана, зокрема, заява ОСОБА_2 (додаток №9 до заяви про долучення додаткових доказів).

Разом з заявою про зміну підстав позову по даній справі позивач надав копії відзивів на позови ОСОБА_1 по справах №522/6686/19 (відповідач ОСОБА_5 ) та №522/6680/19 (відповідач ОСОБА_6 ) про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, про її спростування та стягнення моральної шкоди. Надаючи відзиви на позови по вказаним справам, позивач зазначив, що оспорювана інформація додатково міститься ще й в матеріалах інших судових справ, що розглядались Приморським районним судом м. Одеси у справах №522/6686/19 та № 522/6680/19.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що копія заяви відповідача отримана позивачем з матеріалів судової справи №522/7208/18 та з матеріалів судових справ №522/6686/19 та №522/6680/19, що перебували в провадженні Приморського районного суду м. Одеси.

У позові, заяві про зміну підстав позову та під час розгляду справи позивач не зазначав про те, що інформація, яку він вважає недостовірною, була поширена в будь-який інший спосіб, ніж шляхом подання її до суду як доказ у зв`язку з розглядом судових справ.

Суд вважає, що отримання ОСОБА_1 інформації з матеріалів судових справ не свідчить про те, що мало місце її розповсюдження у розумінні ст. 277 ЦК України.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішенням якого за ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосудця (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до ст.ст. 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. №1 визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28.03.2013 р. у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. №1 роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. №1 визначено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

У даній справі відомості, які позивач вважає недостовірними, містяться виключно в матеріалах судових справ та отримані позивачем з матеріалів вказаних судових справ.

Таким чином, позивач не довів, що мало місце поширення інформації, як елемент складу правопорушення.

Таким чином, поширення інформації не відбулося, оскільки така інформація у заяві відповідача була подана до суду як доказ та стала відома лише суду як уповноваженому компетентному органу, що розглядав цивільну справу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини №522/7208/18 та інші судові справи за позовами ОСОБА_1 (№522/6686/19 та № 522/6680/19).

З позову вбачається, що заява відповідача з недостовірною, на думку позивача, інформацією подана до суду як письмовий доказ у інших справах, а тому така інформація не може визнаватись недостовірною шляхом подання окремого позову.

Достовірність або не достовірність такої інформації повинен встановлювати суд, якому надані відповідні докази, як зазначено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. №1.

Суд вважає, що відповідачем вжито усіх необхідних дій для того, щоб інформація, що викладена в оспорюваній заяві, не стала відома поза межами суду.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, та у задоволенні вимоги про її спростування слід відмовити.

Інші надані разом з позовом докази не свідчать про його обґрунтованість.

Згідно з ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 23, 277 ЦК України, п. 1, 15, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. №1 суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язання спростувати розповсюджену інформацію, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду с прави (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя

24.09.2020