ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Херсон

справа № 766/19258/17

провадження № 22-ц/819/967/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В..,
Чорної Т.Г.,
секретарПавловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Хайдарової І.О. від 01 серпня 2018 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

встановив:

У листопаді 2017 року Приватне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 як власниця квартири АДРЕСА_1 , є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає позивач на підставі договору приєднання, укладеного на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, розміщеного на офіційному сайті відповідача, а також опублікованого в газеті Новий день (випуск № 22 від 29.05.2014 року).

Посилаючись на те, що в порушення діючого в Україні законодавства, що регулює спірні правовідносини, ОСОБА_1 протягом тривалого часу належним чином не виконує договірні зобов`язання, не вносить плату за надані послуги, позивач просив суд стягнути з неї заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з травня 1998 року по серпень 2017 року в сумі 42 526 грн. 41 коп., а також судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Заочним рішенням суду від 01 серпня 2018 року позов задоволено та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою суду від 12 травня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, зазначаючи, що висновки суду щодо її зобов`язань перед позивачем не відповідають обставинам справи, зокрема, щодо часу набуття нею права власності на квартиру, до якої постачалась теплова енергія, та отримання нею відповідних послуг у визначений позивачем період.

Також зазначає, що суд, розглянувши справу за її відсутності та без належного повідомлення про дату та час судового засідання, позбавив її права надавати пояснення щодо обставин справи, а також права подати клопотання про застосування строків позовної давності у спірних правовідносинах.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що, отримуючи послуги з теплопостачання, які надає позивач, відповідач в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином їх не оплачує.

В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_1 є власником (наймачем) квартири АДРЕСА_2 , та є споживачем послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, що надає Приватне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль».

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , відповідно до якого ведеться облік розрахунків між нею як споживачем та позивачем як надавачем послуг.

Згідно із наданими позивачем розрахунками заборгованість ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «Херсонська теплоелектроцентраль» за спожиті в період з травня 1998 року по серпень 2017 року житлово-комунальні послуги становить 42 526, 41грн.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом п`ятим частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є власником квартири, централізоване постачання тепла в яку здійснює в установленому законом порядку позивач, і вона не спростувала фактичне використання цієї житлово-комунальної послуги, як і не довела факт її оплати, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову.

Разом з тим, при вирішенні даного спору суд не звернув уваги на ту обставину, що витребувана позивачем заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення виникла в період з травня 1998 року, в той час, як право власності на квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_2 набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Херсонською державною нотаріальною конторою 10 серпня 2001 року. Наведений правовстановлюючий документ свідчить про те, що ОСОБА_1 отримала спадщину після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.46).

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість). Аналогічні положення щодо порядку та строків нарахування і внесення плати за послуги з централізованого опалення містив Порядок надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1497 від 30.12.1997 року.

Відповідач жодного разу у спірний період не здійснювала оплати за послуги з теплопостачання, що нею не оспорюється та не спростовується.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, відповідно до якого позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

З метою забезпечення рівності сторін у цивільному судочинстві суд відповідно до положень частини п`ятої статті 12 ЦПК України роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Із матеріалів справи вбачається, що суд провів заочний розгляд справи, не повідомивши відповідача належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Так, направлені судом на адресу ОСОБА_1 судові повістки про виклик в судові засідання, призначені на 27.02.2018 року, 26.04.2018 року та 01.08.2018 року, повернулися до суду без вручення з відміткою про те, що закінчився термін їх зберігання.

Таким чином, з врахуванням положень цивільного процесуального законодавства щодо порядку вручення судових повісток та щодо дня вручення судової повістки (частина 8 статті 128, стаття 130 ЦПК України) ОСОБА_1 не є належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання.

Отже, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, суд фактично позбавив ОСОБА_1 права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

До наведених висновків щодо застосування позовної давності на стадії апеляційного розгляду справи дійшла Велика Палата Верховного Суду, виклавши їх у постанові від 17.04.2018 року, справа №200/11343/14, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У заяві про скасування заочного рішення, в апеляційній скарзі та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач та її представник заявили про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що позовна давність підлягає застосуванню до спірних правовідносин на підставі заяви відповідача, зробленої на стадії апеляційного розгляду справи, тому ухвалене судом рішення слід змінити, обмеживши розмір визначеної до стягнення на користь позивача суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення сумою боргу, що виник за період з 07.11.2014 року по 07.11.2017 року (день звернення з позовом до суду).

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, які відповідач не спростувала, щомісячні платежі, нараховані до сплати за надані послуги протягом трьох років до звернення до суду, становлять 22 827 гривень 23 коп.(а.с.7-10). Зважаючи на викладене, розмір визначеної до стягнення суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення підлягає зменшенню із 42 526,41 грн до 22 827,23грн.

У зв`язку із зміною судового рішення, відповідно до положень частини першої та 13 статті 141 ЦПК Україні розподіл судових витрат підлягає зміні із зменшенням розміру стягнутих із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» судових витрат із 1 600 грн до 864 грн, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог (22 827,23 х 100: 42 526,41=54%; 1 600 х 54:100), (а.с.2,3).

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 серпня 2018 року змінити, зменшивши розмір визначеної до стягнення суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення із 42 526 грн 41коп. до 22 827 гривень 23 коп. (двадцяти двох тисяч восьмисот двадцяти семи гривень 23 коп.), а розмір стягнутих із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» судових витрат із 1 600 грн до 864 (восьмисот шістдесяти чотирьох) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В.Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 25 вересня 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова