ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 року м. Чернівці Справа № 716/13/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: приватне акціонерне товариство «ВФ Україна»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Стрільця Я.С., дата складання повного тексту рішення 12.06.2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» (далі по тексту - ПрАТ «ВФ Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в розмірі 102529,41 грн, у тому числі 70698,09 грн - основного боргу, 24602,94 грн - витрат на інфляційних процесах, 7228,38 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між СП «Український мобільний зв`язок», правонаступником якого є ПрАТ «ВФ Україна», та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № НОМЕР_1 від 12.12.2013 року на номер телефону НОМЕР_2 , а з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачу було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_3 .

Відповідно до умов Договору та Умов користування послугами мобільного зв`язку, які є невід`ємною частиною зазначеного Договору, ОСОБА_1 взяла на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за збереження номеру при тимчасовому відключенні в мережі мобільного зв`язку оператора по всіх телефонах, зареєстрованих на її особистому рахунку. При цьому, сторони погодили строк оплати рахунків до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

ПрАТ «ВФ Україна» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу послуги мобільного зв`язку, проте відповідач не

Провадження №22-ц/822/725/2020 Категорія 19/24

оплатила отримані нею послуги зв`язку ні самостійно, ні на підставі надісланого їй позивачем рахунку за період з 01.05.2016 року по 31.05.2016 року, який необхідно було оплатити до 16.06.2016 року. У зв`язку із чим її було відключено від мережі зв`язку ПрАТ «ВФ Україна».

14.03.2017 року на адресу відповідача була надіслана претензія №05/03 із розрахунком заборгованості та із проханням терміново сплатити прострочену заборгованість, яка залишилась без відповідного реагування з боку відповідача.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПрАТ «ВФ Україна» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просить рішення суду скасувати й задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Вказує, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що відповідачу було надано вичерпну інформацію про послуги та тарифи, за якими він буде користуватись, однак вказує, що п.1.2. Договору передбачено, що загальні умови надання послуги у повному обсязі визначаються Правилами користування мережами стільникового зв`язку UMC, які є невід`ємною частиною договору, а п.3.1. Договору передбачено, що нарахування за наданні послуги стільникового радіотелефонного зв`язку здійснюються згідно з тарифами UMC, які є невід`ємною частиною договору.

В заяві від 26.08.2005 року про замовлення послуг «міжнародного роумінгу» також зазначено, що своїм підписом абонент підтверджує правильність наданих даних і згоду з тарифами й умовами надання послуг, що є предметом заяви.

Крім того, Відповідач у судовому засіданні підтвердила, що на даному договорі та заяві її підписи, в судовому порядку Відповідачем договір та заява не оспорювались, а тому є такими, які визнанні Відповідачем у повному обсязі, що також підтверджує про те, що відповідач була ознайомлена як з тарифами так і з правилами користування.

Наголошує, що в матеріалах справи наявні: - звіт по історії балансу за заданий період від 01.10.2015 року по особовому рахунку № НОМЕР_3 абонента, сформованим за допомогою Автоматизованої системи розрахунків за телекомунікаційні послуги FORISOOS, яка сертифікована та яка містить в собі графи час використання та суму нарахування за використання послуг та інше; -рахунок за надані послуги, в яких чітко розписано, за які послуги нараховувалась плата, однак судом безпідставно не прийняті до уваги.

Хибним є висновок суду першої інстанції про неможливість встановлення тарифного плану, оскільки у виставленому рахунку Відповідача зазначено, який тарифний пакет було обрано відповідачем, а саме «GSM Супер МТС Олімпійський».

Крім того, абоненти мають змогу замовляти послуги, змінювати тарифні пакети, тощо протягом усього терміну дії договору.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Так, ч.4 ст.263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Колегія суддів також зазначає, що клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи копії заявки від 06.08.2005 року про замовлення послуг міжнародного роумінгу не підлягає задоволенню, оскільки зазначене клопотання було вирішено судом першої інстанції з відмовою у долученні до матеріалів справи під час судового засідання від 02.06.2020 року, що не було предметом оскарження.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що позивач, на якому лежить обов`язок доведення факту споживання споживачем телекомунікаційних послуг, під час розгляду даної справи в суді не надав жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладення ним з відповідачем Договору про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку №73 від 12.12.2013, та доказів, які б свідчили про замовлення відповідачем послуги «Міжнародний роумінг», заборгованість за використання якої зазначена у рахунку за телекомунікаційні послуги, та про те, що споживачу було завчасно надано всю вичерпну інформацію про послугу, на підставі якої споживач її замовив.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази про те, що після перетину кордону на номер відповідача були надіслані повідомлення про підключення споживача до послуги міжнародного роумінгу із зазначенням її вартості та вказано суму коштів на особовому рахунку абонента.

Також, із наданих позивачем в якості доказів матеріалів справи не можливо встановити тривалість використання відповідачем наданої послуги та її тарифний план, відсутній і сам Договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № НОМЕР_1 від 12.12.2013 року.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11.12.2003 року між СП «Український мобільний зв`язок», яке в подальшому було перейменовано в ПрАТ «ВФ Україна», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання послуг стільникового радіотелефонного зв`язку, відповідно до умов якого відповідачем було замовлено послугу «Міжнародна лінія» (а.с.3, 11).

Відповідно до п.п.1.1 Договору сторони погодили, що СП «Український мобільний зв`язок» надає абоненту послуги стільникового радіотелефонного зв`язку в межах України. Міжнародний телефонний зв`язок здійснюється з країнами, що визначаються за вибором оператора.

Згідно п.1.2. загальні умови укладення цього Договору та надання послуг мобільного зв`язку в повному обсязі визначаються умовами (правилами) користування мережами мобільного зв`язку, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.3.1. Договору нарахування за надання послуги мобільного зв`язку здійснюється згідно з тарифами ПрАТ «ВФ Україна», які є невід`ємною частиною цього договору. Розрахунковий період становить один календарний місяць. Кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у абонента телефонами.

Так, з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачу було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_3 .

Згідно п.2.4.2 Договору відповідач зобов`язалася своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги, авансові внески та плату за утримання номеру в мережі стільникового радіотелефонного зв`язку UMC по всіх телефонах, зареєстрованих на її особистому рахунку (плата за утримання номеру в мережі сплачується і в тому випадку, коли надання послуг призупинено за несплату попередніх рахунків або за заявою абонента).

Пунктом 3.2 Договору сторони погодили, що рахунки підлягають оплаті в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Отже, доведеним є факт укладення між сторонами Договору про надання послуг стільникового радіотелефонного зв`язку від 11.12.2003 року, яким сторони погодили зміст істотних умов та його перелік.

В свою чергу, позивач звертаючись до суду з позовом посилається на невиконання відповідачем умов Договору про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № НОМЕР_1 від 12.12.2013 року, який відсутній в матеріалах справи.

На підтвердження факту надання відповідачу телекомунікаційних послуг у міжнародному роумінгу, за які нарахована основна сума заборгованості, позивач надав копію звіту по історії балансу боржника від 22.10.2018 року та копію рахунку за телекомунікаційні послуги ПрАТ «МТС Україна» (а.с.6-7).

14.03.2017 року позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію №05/03 із розрахунком заборгованості з проханням терміново погасити прострочену заборгованість (а.с.5).

25.03.2019 року за заявою ПрАТ «ВФ Україна» Заставнівським районним судом Чернівецької області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в розмірі 70698,09 грн. та судовий збір в розмірі 192,10 грн, який ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02.05.2019 року був скасований (а.с.8).

Відповідач заперечує укладення з позивачем Договору про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № НОМЕР_1 від 12.12.2013 року та замовлення у позивача послуги «Міжнародний роумінг».

Надання послуг мобільного зв`язку за номером телефону НОМЕР_2 у зв`язку із наявністю заборгованості припинено з 28.06.2016 року (а.с.1).

Крім того, з відповіді ПрАТ «ВФ Україна» на звернення ОСОБА_1 зазначено, що згідно з даними німецького роумінг-оператора «Telekom Deutschland», в мережі якого обслуговувався номер, підтверджена Інтернет-сесія 26.05.2016 року, загальна вартість прийнятих/переданих даних склала 70 694,96 грн, тому відбулося призупинення надання послуг зв`язку за вказаним номером, оскільки 26.05.2016 року о 09:32 год отримано від роумінг-партнера відомості про різке збільшення активності при використанні інтернету, і з метою запобігання подальшого збільшення заборгованості було задіяне обмеження в обслуговуванні (а.с.68-69).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У статтях 1, 32, 37 ЗУ «Про телекомунікації» №1280-IV (далі - Закон №1280-IV) визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.

Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: державний захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 39 Закону №1280-IV визначено, що оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві.

Відповідно до вимог частин 1 та 9 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» №1023-XII (далі - Закон №1023-XII) споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Ст.21 Закону №1023-XII визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ №295 від 11 квітня 2012 року (далі - Правила), наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача.

Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором).

Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо).

Роумінгом, у розумінні Правил, є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг.

Припинення надання послуг - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві послуг внаслідок припинення дії чи зміни умов договору в частині скорочення переліку послуг, а також у випадках, встановлених законом.

Згідно п.15 Правил до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; порядок розгляду звернень споживачів.

Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково-інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства.

У п.35 Правил зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли.

Відповідно до пунктів 27, 39 Правил оператори, провайдери зобов`язані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі роумінг-партнера для отримання міжнародного роумінгу про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку.

Крім того, суд наголошує, що правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів, які під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Зазначені права споживачів телекомунікаційних послуг прямо кореспондують обов`язкам операторів щодо дотримання законодавства у процесі надання послуг; надання споживачам вичерпної інформації, необхідної для укладання договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; ведення достовірного обліку телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві.

Зі змісту листа оператора на звернення споживача (а.с.68-69) вбачається, що відомості про вартість інтернет-доступу за кордоном, а також поради по користуванню послугами роумінгу (зокрема, інтернетом) розміщені у вільному доступі на сайті надавача послуг за посиланням http://www.mts.ua/ua/mobile/roaming/contact/information , отже договором не врегульовувалися. Врегулювання тарифів на підставі окремо розміщених на сайті Правил, які не були підписані споживачем під час укладання Договору, не вважається погодженими сторонами як складова Договору, оскільки відомості та ціни мають мінливий характер, змінюються одноособово держателем сайту, тому визначити, яка саме редакція діяла на момент укладання договору, є неможливим, а доказів їх незмінності ПрАТ «ВФ Україна» не надано.

Також, колегія суддів відмічає, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання послуг телефонного зв`язку.

В положенні Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що під час розгляду даної справи в суді позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували укладення ним з відповідачем Договору про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку № НОМЕР_1 від 12.12.2013 року та доказів, які б свідчили про замовлення відповідачем послуги «Міжнародний роумінг», заборгованість за використання якої зазначена у рахунку за телекомунікаційні послуги та про те, що споживачу було завчасно надано всю вичерпну інформацію про послугу, на підставі якої споживач замовив таку послугу, зокрема інтернет-сесії 26.05.2016 року на суму 70 694,96 грн.

Зважаючи на зазначене, суд вірно встановив, що на операторові лежить обов`язок доведення факту споживання споживачем послуг, а також що споживачу завчасно було надано всю вичерпну інформацію про послугу, на підставі якої споживач її замовив. У разі відсутності таких елементів суд апеляційної інстанції вважає, що рішення повинні прийматися на користь споживачів, що повною мірою відповідатиме засадам законодавства про захист прав споживачів.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду.

В силу п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /І.М. Литвинюк, І.Б. Перепелюк/