Справа № 536/342/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О. ,

при секретарі - Пшеничній В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кременчуці заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 30 вересня 2019 року по цивільній справі № 536/342/19 за позовом ОСОБА_2 та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_5 законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2019 року Кременчуцький районний суд Полтавської області ухвалив заочне рішення по цивільній справі № 536/342/19 за позовом ОСОБА_2 та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_5 законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.

11 листопада 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення, яка обгрунтована зокрема тим, що в судовому засіданні ніхто із відповідачів не був присутній, оскільки ОСОБА_4 , 1936 р.н. хворіє на УХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу 111 ст., за станом здоров`я не здатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду, про що свідчить довідка з Омельницької АЗПСМ; ОСОБА_1 проходила стаціонарне лікування ПОКПЛ їм.. ОСОБА_9 в психоневрологічному відділенні та лише напередодні повернулася з лікарні, причому повідомила суд, що за станом здоров`я не може бути присутньою в судовому засіданні, оскільки продовжувала отримувати медичну допомогу, про що свідчить довідка лікаря від 30.09.2019 р.; ОСОБА_5 не отримувала судових повісток та повідомлень про розгляд справи; ОСОБА_8 перебуває на військовій строковій службі в в/ч НОМЕР_1 ; таким чином, ніхто з відповідачів не був присутній при розгляді справи та проголошенні рішення. Копію судового рішення у справі отримала ОСОБА_1 за своєю заявою 24 жовтня 2019 року.

Крім цього, з 1986 року ОСОБА_4 проживала однією сім`єю з ОСОБА_10 , вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет та заселилася в його будинок в АДРЕСА_1 ), як член сім`ї власника. ОСОБА_4 заселилася зі своїми дітьми: дочкою ОСОБА_11 11 років та дочкою Світланою 9 років.

Всі вищезазначені особи були зареєстровані за вказаною адресою та проживали з власником однією сім`єю. До дня смерті власника домоволодіння ОСОБА_10 народилися внуки ОСОБА_4 - ОСОБА_12 , 1998 р.н. та ОСОБА_13 , 2003 року народження. Діти також за згодою власника були зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 та проживали з ним однією сім`єю.

Відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.09.2015 р. встановлено факт проживання однією сім`єю відповідача ОСОБА_4 , 1936 р.н., та ОСОБА_10 , 1937 р.н., власника спірного житлового приміщення.

Також, відповідач ОСОБА_12 , з 5 червня 2019 року перебуває на строковій службі в в/ч НОМЕР_1 . Був призваний в Збройні сили з постійного місця проживання : АДРЕСА_2 . Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці строкової військової служби та військовослужбовці, призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, розміщуються в казармах (на кораблях) згідно із Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. За ними зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на строкову військову службу та військову службу під час мобілізації, на особливий період. Вони не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
На підставі вищевикладеного, просила суд скасувати вказане заочне рішення, та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В судовому засідані позивач ОСОБА_3 просив суд відмовити у задоволенні клопотання.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , та їх представник ОСОБА_14 просили суд скасувати заочне рішення.

На підставі ст. 287 ЦПК України, суд своєю ухвалою може або скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Також, ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, ч. 2 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Також, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Верховною Радою України відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та є частиною національного законодавства України, зазначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частина 1 ст. 3 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а ч. 2 ст. 3 ЦПК України в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року чітко вказує на те, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

До всього цього, ч. 4 ст. 10 ЦПК України прямо зазначає, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Тобто, у випадках наявності суперечностей між Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та нормами ЦПК України, застосуванню підлягає саме Конвенція, зокрема щодо права доступу до суду, справедливості судового розгляду, рівності сторін, а також надання сторонам всіх можливостей надати докази з метою повного, об`єктивного та всебічного дослідження обставин справи з метою ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення. Так, Європейський Суд з прав людини вказав на те, що хоча проблему відносно тлумачення національного законодавства мають вирішувати передусім національні органи влади, зокрема суди, завдання Суду полягає в тому, щоб з`ясувати, чи не суперечить результат такого тлумачення положенням Конвенції (див. рішення у справі «Кушоґлу проти Болгарії» («Kushoglu v. Bulgaria») (заява № 48191/99) від 10 травня 2007 року, п. 50).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачі не з`явилися в судове засідання з поважних причин.Також, в заяві про перегляд заочного рішення наведено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в той час, відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України - обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, оскільки відповідачі по справі не могли скористатися своїми процесуальними правами внаслідок відсутності їх участі в судовому засіданні з поважних причин, та обґрунтовано оспорюють обставини викладені в позові, що мають значення для правильного вирішення справи, тому суд не знаходить підстав для відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, а тому суд вважає за необхідне скасувати заочне рішення суду, призначивши справу в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 258-261, 284-287 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заочне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2019 року по цивільній справі № 536/342/19 за позовом ОСОБА_2 та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_5 законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення - скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Призначити справу до розгляду в загальному порядку на 20 травня 2020 року о 11 годині 00 хвилин.

Роз`яснити всім учасникам справи наступне:

Відповідно до ст. 191 ЦПК України, відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відзив подається протягом 15 днів із дня даної ухвали.

Відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами

Відповідно до ст.179 ЦПК України, позивач має право подати відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відзиву відповідача.

Згідно з ч.3 ст.179 ЦПК України, копія відповіді на відзив та доданих до неї документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відповіді на відзив до суду.

Відповідно до ст.180 ЦПК України, відповідач має право подати заперечення на відповідь на відзив протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Згідно з ч.3 ст. 180 ЦПК України, копія заперечення на відповідь на відзив та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) заперечення на відповідь на відзив до суду.

Відповідно до вимог ст.83 ЦПК України, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву .

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до вимог ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у ст. 43 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання.
Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Учасники справи можуть отримати інформацію на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, щодо справи, що розглядається за наступною веб-адресою сторінки: http://km.pl.court.gov.ua/fair/

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяО. О. Колотієвський