Справа № 212/6726/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2020 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Ваврушак Н.М., за участю секретаря судового засідання Нестеренко В. В., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-
05.09.2018 року, позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 26.04.2002 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. У теперішній час шлюбні стосунки між ними припинено, живуть окремо. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтві про народження яких, відповідач ОСОБА_3 записано батьком.
Протягом спільного сімейного життя позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 відкладали грошові кошти з метою придбання будинку для проживання сім`єю. Проте, після припинення сімейних відносин, відповідач ОСОБА_3 залишив місце проживання та реєстрації, а також спільно зібрані гроші протягом сімейного життя у розмірі приблизно 8000,00 доларів США.
В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 придбали 19.01.2006 року, будинок АДРЕСА_1 .
Після припинення фактичних шлюбних відносин, та після розірвання шлюбу, за рішенням суду від 27.09.2017 року, відповідач ОСОБА_3 за накопиченні спільні грошові кошти, 17.05.2018 року, придбав квартиру АДРЕСА_2 .
Вказані будинок та квартиру просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та здійснити поділ майна, визнавши за позивачем ОСОБА_2 , та за відповідачем ОСОБА_3 , право власності по 1/2 частини вказаного нерухомого майна.
Ухвалами суду від 29.10.2018 року, 21.01.2019 року, 08.02.2019 року, 11.03.2019 року, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 10.04.2019 року, позовну заяву прийнято та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 03.06.2019 року розгляд справи у зв`язку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 16.10.2019 року, клопотання представника позивача задоволено, витребувані докази по справі.

Ухвалами суду від 11.02.2020 року, 14.04. 2020 року, розгляд справи у зв`язку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 09.06.2020 року, розгляд справи відкладено, повторно витребувані докази по справі.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ващенко О. М. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 26.04.2002 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально-міського районного правління юстиції м. Кривого Рогу (а.с.7).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.с7,8).

27.09.2017 року шлюб між сторонами розірвано, відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, рішення суду набрало законної сили 10.10.2017 року.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.07.2018 та 25.09.2020 будинок АДРЕСА_1 придбаний відповідачем ОСОБА_5 , відповідно до договору купівлі-продажу 19.01.2006 року.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.07.2018 та 25.09.2020 квартира АДРЕСА_2 придбана відповідачем ОСОБА_5 , відповідно до договору купівлі-продажу 17.05.2018 року.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини, які пов`язані з розподілом майна подружжя, врегульовані Сімейним кодексом України а також Цивільним кодексом України.

За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, будинок АДРЕСА_1 придбаний відповідачем, відповідно до договору купівлі-продажу 19.01.2006 року, та є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як подружжя, оскільки придбаний під час шлюбу, і зазначені обставини підтверджені інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.111-112).

Квартира АДРЕСА_2 придбана відповідачем, відповідно до договору купівлі-продажу 17.05.2018 року, тобто після розірвання шлюбу і зазначені обставини підтверджені інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.111-112).

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої 17.17.1997 року з усіма її додатками та протоколами, де відмічено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, право власності є непорушеною норму у сучасних правових державах й її порушити не можна жодним чином, будь-якою фізичною чи юридичною особою, а отже, зазначена норма є гарантією непорушності права власності й попередження свавільного захоплення власності.

Вказане повною мірою узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах: «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003 року й «Федоренко проти України» від 01.06.2005 року.

Конституція України (ст.41), ст.316-319,321 ЦК України передбачають, що власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право приватної власності є непорушним. Оскільки право власності складається з таких його невід`ємних складових як право володіння, користування та розпорядження, то позбавлення особи хоча б одного з них ущемить права власника, які охороняються законом.

Таким чином у законі діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання права власності на нерухоме майно придбаного після розірвання шлюбу потребує доведення.

Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп..23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Суд прийшов до висновку, що спірна квартира придбана відповідачем 17.05.2018 року, після набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили 10.10.2017 року. Будь-яких доказів про наявність підстав для визнання вказаної квартири спільним майном подружжя ОСОБА_6 , позивачем не надано. Позивачем не доведено обставин придбання відповідачем квартири за спільні сімейні кошти.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не надано належних доказів тому, що спірна квартира може бути визнана судом об`єктом спільної сумісної власністї подружжя.

Всебічне дослідження усіх обставин справи, письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя будинок АДРЕСА_1 та поділу вказаного майна подружжя.

Керуючись ст.ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України,ст. ст. 316-319,321, 372 Цивільного кодексу України, ст. 3, 12, 81, 141, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 , ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , житловою площею 28,2 кв.м., загальною площею 63,7 кв.м.

В іншій частини позову відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено та підписано 30 вересня 2020 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак