Справа № 336/333/20
Пр. № 4-с/336/1219/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю представника заявника адвоката Скуратова Д.В.,

суб`єкта оскарження Коциняна М.О.,

розглянувши справу за скаргою ОСОБА_1 на дії, рішення та бездіяльність службових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересовані особи ОСОБА_2 , районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування,

ВСТАНОВИВ:

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 20 січня 2020 року звернулася до суду із скаргою на дії, рішення та бездіяльність службових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) під час здійснення виконавчого провадження з виконання рішення суду про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

В скарзі зазначила, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 59718764, яке відкрито на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2016 року про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, зобов`язання вчинити певні дії. Постановою заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби Коциняна М.О. від 15.11.2019 року у відповідності до ст. ст. 18, 641 Закону України «Про виконавче провадження» місцем побачення батька з дитиною визначено місце проживання дитини разом з матір`ю будинок АДРЕСА_1 . У відповідності до ст. 641 вказаного Закону державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішенням про встановлення способу участі батьків у спілкуванні з дитиною у час та в місці побачення, визначених рішенням, а у разі, якщо вони не визначені судовим рішенням, то у місці побачень, визначеному виконавцем. В порушення означеного обов`язку державний виконавець жодного разу не здійснив такої перевірки за місцем побачень батька з дитиною, яке сам і визначив, що призвело к порушенню права заявника як учасника виконавчого провадження, оскільки акти державного виконавця від 15.11.2019 року, 28.11.2019 року (14-30), 28.11.2019 року (15-00), 05.12.2019 року, 10.12.2019 року, 17.12.2019 року, 19.12.2019 року складені виключно зі слів стягувача у виконавчому провадженні про ухилення боржника від виконання рішення суду, які не відображають об`єктивних обставин, не грунтуються на обов`язкових в силу наведеної ст. 641 Закону перервірках. До того ж складання таких документів виконавчого провадження суперечить вимогам ст. ст. 10, 18, 19, 641 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, боржник просить скасувати вимогу державного виконавця від 19.11.2019 року про повідомлення сторін провадження державному виконавцю письмово про повне чи часткове виконання рішення суду, оскільки така вимога в силу ч. 4 ст. 19 Закону «Про виконавче провадження» може бути висунута лише у випадку самостійного виконання сторонами рішення, тоді як в даному виконавчому провадженні повинні застосовуватися примусові заходи, що передбачені статтею 641 Закону. Означена вимога не підлягає виконанню та повинна бути скасована ще й тому, що напередодні застосування означених владних заходів виконавцеві необхідно переконатися про обізнаність сторони виконавчого провадження про існування самого виконавчого провадження. Між тим боржник у виконавчому провадженні постанову про відкриття виконавчого провадження не отримувала, а дізналася про її існування лише 16 січня 2020 року, коли знайомилася на підставі своєї заяви з матеріалами виконавчого провадження.

У зв`язку з викладеним просить визнати бездіяльність суб`єкта оскарження щодо ненадіслання у встановлені законом порядок і строки постанови про відкриття виконавчого провадження, яку належало направити негайно після її винесення рекомендованим поштовим відправленням, протиправною.

Окрім того просить скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 18.11.2019 року, оскільки стягнення виконавчого збору при виконанні боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням, статтею 27 Закону не передбачено. До того ж відсутність доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження позбавляє виконавця права вчиняти в цьому провадженні будь-які дії, тим більш стягувати виконавчий збір.

Незаконною і такою, що підлягає скасуванню, є і постанова державного виконавця від 08.01.2020 року про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, оскільки цей захід забезпечення виконавчого провадження застосований з порушенням положень ст. 641 Закону, яка передбачає можливість його вжиття лише у випадку повторного невиконання без поважних причин боржником рішення суду. Між тим в самій постанові зазначено, що підставою для її винесення стало незабезпечення боржником побачення батька з дитиною в час, встановлений рішенням суду за місцем, встановленим державним виконавцем. Проте в день, коли мало відбутися побачення, яке, за змістом акту зірвала ОСОБА_1 , на зустріч з дитиною не з`явився сам стягувач, тому дівчина направилась до спортивного клубу «Мотор» на турнір з художньої гімнастики, якою вона займається у вказаному спортивному закладі. Окрім означених порушень, про протиправність цієї дії свідчить та обставина, що державний виконавець не переконався в наявності у боржника спеціального права, у користуванні яким обмежив її.

Так як з матеріалами виконавчого провадження заявник ознайомилась лише 16 січня 2020 року, а вже 20 січня 2020 року звернулась до суду з цією скаргою, просить визнати поважною причину пропуску строку подання скарги на дії заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коциняна М.О. щодо складання актів державного виконавця від 15.11.2019 року, 28.11.2019 року (14-30), 28.11.2019 року (15-00), 05.12.2019 року, 10.12.2019 року, 17.12.2019 року, 19.12.2019 року та поновити цей строк, визнати поважною причину пропуску строку подання скарги на бездіяльність дії заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби щодо ненадіслання у встановлені законом порядок та строки постанови про відкриття виконавчого провадження, а також визнати поважною причину пропуску строку подання скарги на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 08.01.2020 року.

Ухвалою судді від 21 січня 2020 року скаргу прийнято до провадження і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги скарги. Просить про її задоволення.

Заступник начальника відділу державної виконавчої служби Коцинян М.О. проти задоволення скарги заперечує, пославшись на такі обставини.

5 серпня 2019 року державним виконавцем Маринченко Є.О. було відкрито виконавче провадження № 59718764 з виконання рішення суду про визначення часу спілкування та способів виховання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке у зв`язку із звільненням державного виконавця Маринченко Є.О. він прийняв до свого провадження. 15 листопада 2019 року ним було винесено постанову про встановлення місцем побачення дитини з батьком місця проживання матері дитини - будинку АДРЕСА_1 . Вимога скарги про визнання неправомірним непроведення перевірок за місцем проживання дитини є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки днями побачень відповідно до встановленого графіку є вихідні дні, здійснення виконавчих дій в які прямо заборонено законом про виконавче провадження.

Акти, про скасування яких клопочеться заявник, передбачені законодавством про виконавче провадження, а також «Інструкцією з організації примусового виконання рішень». Вони є засобом фіксації певних подій, які знаходили відображення у цих актах на підставі наданих сторонами фактичних даних: письмових, фото- та відеодоказів, інформації, отриманої від правоохоронних органів, представники яких залучались під час виконання цього рішення.

Вимога про інформування про повне або часткове виконання рішення також ґрунтується на законі, а саме: випливає із змісту ч. 4 ст. 19 закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання і . т. і.

Способи вчинення виконавчих дій і прийняття рішень встановлені статтею 13 Закону, і ними можуть бути винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів і т. і. У зв`язку з викладеним документи, чия законність оспорюється, передбачені законодавством про виконавче провадження, вони створені в порядку ті спосіб встановлений законом, є належними до цього провадження, тому немає підстав для їх скасування.

В межах виконання означеного рішення суду було вжито усіх заходів, що передбачені статтями 63 та 641 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: накладені штрафи на боржника в сумі 1700 грн. та 34000 грн.; до Шевченківського відділення поліції направлено повідомлення про вчинення боржником кримінально караного діяння, що передбачене ст. 382 КК України, було направлено подання до суду про обмеження боржника у праві виїзду за кордон та застосовано тимчасове обмеження в праві керування транспортним засобом. Виходячи з того, що державним виконавцем вжито усіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення, між тим боржник його не виконав, а виконати рішення без участі боржника неможливо, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону «Про виконавче провадження» ним винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, що тягне за собою надіслання виконавчого документа до суду, який його видав. Вказана постанова не скасована, тому стягнення виконавчого збору є правомірним і таким, що продиктовано вимогами ст. 27 Закону «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі невиконання рішення суду виконавчий збір стягується з боржника.

Так як виконавче провадження закінчено, підлягають скасуванню заходи його забезпечення, у зв`язку з чим суб`єкт оскарження визнає вимогу про скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження в праві керування транспортними засобами.

Крім того, заявляє про надуманість тверджень про необізнаність боржника у виконавчому провадженні про вжиття певних виконавчих дій та заходів забезпечення провадження, оскільки в розпорядженні відділу наявні розписки про отримання нею кореспонденції від відділу, а про її поінформованість свідчить також логіка її дій, за яких вона після кожного дня встановлених графіком побачень на виконання вимоги державного виконавця від 19.11.2019 року інформувала відділ виконавчої служби про результати виконання рішення суду.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , представник заінтересованої особи Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення скарги, до суду не з`явились, пояснень щодо доводів скарги, клопотання про проведення судового розгляду у їх відсутність, відкладення судового засідання суду не надали.

За вказаних обставин суд постановив про вирішення скарги у відсутність заінтересованої особи та представника заінтересованої особи, що відповідає положенням ч. 2 ст. 450 ЦПК України.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в справі фактичні дані, суд знаходить скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 59718764, яке закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» 6 лютого 2020 року.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження).

Меті дієвого виконання судових рішень підпорядковане впровадження сукупності дій визначених законом органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно Закону України «Про виконавче провадження», а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, як випливає із змісту статті 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і апогеєм захисту порушеного права.

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, а також, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Таким чином, підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових як встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця і порушення права сторони виконавчого провадження такими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен перш за все встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Вирішуючи скаргу в частині доводів про незаконність непроведення перевірок виконання рішення за встановленим державним виконавцем місцем побачень батька з дитиною, суд виходить з такого.

Обов`язки виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Особливості виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлені статтею 641 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем (ч. 2 ст. 641).

Судом встановлено, що таких перевірок державний виконавець не здійснював, означена бездіяльність стосується інтересів сторони провадження, оскільки здійснення перевірок підпорядковане меті об`єктивного та неупередженого встановлення усіх обставин виконання рішення суду з метою обґрунтованого застосування заходів забезпечення виконавчого провадження та вжиття заходів примусу у виконавчому провадженні.

У зв`язку з викладеним суд знаходить означену вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 448 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця може бути поновлено судом.

Вирішуючи вимоги скарги про поновлення пропущеного строку, суд враховує те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання заявником оскаржуваних постанов про відкриття провадження, про стягнення виконавчого збору, а також актів державного виконавця, що оскаржуються.

І хоча суду надані докази отримання ОСОБА_1 кореспонденції від відділу державної виконавчої служби, проте з рекомендованого повідомлення неможливо встановити, яким саме був зміст отриманого боржником 23 грудня 2019 року відправлення (а. с. 1 т. 2).

У зв`язку з викладеним суд, керуючись гарантованим Основним Законом України правом особи на доступ до правосуддя, а також встановленим статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини правом кожного при визначенні його громадянських прав і обов`язків на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом, вважає за можливе визнати поважною причину пропуску строку подання скарги на бездіяльність суб`єкта оскарження щодо ненадіслання постанови про відкриття провадження у порядку та строки встановлені законом, на постанову про стягнення виконавчого збору, на дії щодо складання актів державного виконавця і поновити його.

Вирішуючи наведені вимоги скарги по суті, суд виходить з такого.

Як зазначено, лише неправомірність дій виконавця, яка посягає на законні права та інтереси учасника виконавчого провадження, може зумовити задоволення скарги на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця.

Вирішуючи вимогу про визнання ненаправлення у встановлені законом порядок та строки постанови про відкриття провадження від 05.08.2019 року, суд виходить з того, що відсутність доказів отримання ОСОБА_1 цієї постанови, яка за поясненнями виконавця, вперше була направлена простою поштовою кореспонденцією, жодним чином не погіршило становище заявника як учасника виконавчого провадження, оскільки з наданих сторонами матеріалів, що розміщені в двох томах цивільної справи, випливає беззаперечна обізнаність ОСОБА_1 про існування виконавчого провадження, про що свідчать як її численні заяви, адресовані Шевченківському відділу виконавчої служби, так і звернення до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, яке неодноразово надавало доручення Шевченківському відділу ДВС об`єктивно та всебічно перевірити викладені у зверненні факти (зокрема, а. с. 240-242 т. 1).

Що стосується вимоги про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 18.11.2019 року (а. с. 94 т. 1), його стягнення з боржника у виконавчому провадженні внормовано статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Вказана стаття спеціального закону містить і вичерпний перелік випадків, коли виконавчий збір не сплачується (ч. ч. 5-9 включно вказаної статті).

Під вказаний перелік, який є вичерпним, не підпадають особливості здійснення цього провадження, тому суд не вбачає підстав для визнання незаконною та скасування цієї постанови, яка винесена державним виконавцем, чиї обов`язки діяти у суворій відповідності до законодавства встановлені Основним Законом, законом України «Про виконавче провадження», Цивільним процесуальним кодексом України.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, як випливає із змісту ч. 1 ст. 13 Закону України.

Така організаційна форма вчинення виконавчих дій, як складання актів, передбачена і пунктом 8 розділу І «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, за змістом якої акт виконавця це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Таким чином, акт державного виконавця є засобом фіксації певних обставин, він не містить владних умовиводів або розпоряджень, які можуть бути об`єктом оскарження в силу ст. 451 ЦПК України.

Оскільки такий спосіб захисту права учасника виконавчого провадження, як скасування акту виконавця, не передбачений ані Розділом УП ЦПК України, ані законодавством про виконавче провадження, суд не вбачає підстав для застосування вказаного способу захисту.

Як випливає із змісту ч. 4 ст. 19 закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання і . т. і.

Таким чином вимога про інформування про повне або часткове виконання рішення суду, яка винесена 19 листопада 2019 року (а. с. 66 т. 2), на думку суду, також ґрунтується на законі; про обізнаність з нею та її прийнятність для сторін виконавчого провадження свідчать численні звернення боржника у виконавчому провадженні за наслідками кожного з передбачених графіком побачень батька з дитиною до відділу виконавчої служби та надання фактичних даних на підтвердження виконання або невиконання рішення суду.

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для ухвалення рішення в цій частині на користь вимог скарги.

Що стосується вимоги скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, вирішуючи її суд виходить з такого.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у випадку надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

За змістом ч. 3 ст. 63 Закону у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як встановлено судом, виконавче провадження № 59718764 з виконання рішення суду про визначення часу спілкування та способів виховання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчено на підставі постанови заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коциняна М.О. від 06.02.2020 року у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду, яке не може бути виконано без участі боржника.

У разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

За умови нескасованої постанови про закінчення виконавчого провадження існування заходу його забезпечення у вигляді обмеження боржника у праві керувати транспортним засобом є таким, що не ґрунтується на законі, тому суд вбачає всі підстави для задоволення скарги в цій частині і скасування вказаного обмеження.

Керуючись ст. ст. 447-453, 352, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії, рішення та бездіяльність службових осіб Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коциняна М.О. щодо нездійснення перевірок виконання рішення суду за місцем здійснення побачень стягувача ОСОБА_2 з дитиною.

Визнати поважною причину пропуску строку подання скарги на дії заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коциняна М.О. щодо складання актів державного виконавця від 15.11.2019 року, 28.11.2019 року (14-30), 28.11.2019 року (15-00), 05.12.2019 року, 10.12.2019 року, 17.12.2019 року, 19.12.2019 року та поновити цей строк.

Визнати поважною причину пропуску строку подання скарги на бездіяльність заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коциняна М.О. щодо ненаправлення у встановлені законом порядок та строки постанови про відкриття провадження від 05.08.2019 року та поновити цей строк.

Визнати поважною причину пропуску строку подання скарги на постанову про стягнення виконавчого збору від 18.11.2019 року та поновити цей строк.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, винесену заступником начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коциняном М.О. від 08.01.2020 року.

Решту вимог залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали.

Повну ухвалу суду складено 29 вересня 2020 року.

Суддя О.В. Щаслива