Справа №705/2403/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту.

Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, що відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Заяв про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та ( або ) заперечення не надійшло. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням ( викликом ) сторін не надійшло.

В позовній заяві вказано, що 15.01.2004 року ОСОБА_2 була приватизована ділянка та отримано Державний акт приватної власності на землю за №4234, при умові дотримання вимог п.г ч.1 ст.91 ЗК України. Дана земельна ділянка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та має кадастровий № :02:006:0371. На сьогоднішній день у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_2 з`явилися проблеми з водопостачанням через пошкодження водопроводу, який пролягає через земельну ділянку ОСОБА_2 . Задля відновлення водопостачання до належних позивачу на праві приватної власності квартири, потрібен доступ до водопроводу який проходить через вищевказану земельну ділянку ОСОБА_2 з метою його ремонту та подальшого обслуговування. Погоджуючи матеріали проекту відведення земельної ділянки для реконструкції квартири під магазин, ОСОБА_2 був наданий висновок Управління містобудування і архітектури щодо умов використання земельної ділянки та наявності містобудівних обмежень та обтяжень за №355 від 04.03.2008, яким було накладено обмеження та обтяження порядку користування земельною ділянкою відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язано: створити та забезпечити умови вільного доступу для прокладання нових, реконструкції та експлуатації існуючих інженерних мереж та споруд, що знаходяться в межах зазначеної території. Також, в погодженні Державного агентства земельних ресурсів України №596 від 09.07.2008 зазначено обмеження: забезпечити підходи та під`їзди власникам суміжних ділянок для обслуговування будівель і споруд, які проходять по межі земельної ділянки. На даний час, всупереч взятих на себе зобов`язань під час відведення земельної ділянки кадастровий № :02:006:0371 для реконструкції квартири під магазин, ОСОБА_2 перешкоджає доступу до водопроводу, з метою його ремонту. Позивачка неодноразово в усній формі зверталася до ОСОБА_2 з проханням надати позивачу вільний доступ до водопроводу, який пролягає через його земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його полагодження, на що відповідач відмовляв. На місце поломки водопроводу приїжджали працівники КП « Уманьводоканал », проте ОСОБА_2 не надав їм доступу до водопроводу. Зазначає, що водопровід був прокладений значно раніше ніж відповідачем було приватизовано вищезгадану земельну ділянку, а отже ОСОБА_2 був відомий факт його наявності. Також це підтверджується і висновком Служби охорони культурної спадщини №456 від 03.03.2008 який виданий відповідачу. В ньому зазначено, що на основі архітектурних даних археологічної інспекції на прилеглій території до місця відводу зареєстровані підземні споруди. Виконуючи приписи ч.3 ст.402 ЦК України, в грудні 2019 року ОСОБА_2 позивачем була надіслана досудова вимога, в якій вона вкотре попросила відповідача надати вільний доступ до водопроводу. 26.12.2019 позивачем було отримано лист - відповідь від ОСОБА_2 , в якому він категорично відмовив в задоволенні її вимоги. Через перешкоди, які чинить відповідач, порушується принцип добросусідства і позивач позбавлена права користуватися належним їй майном, так як не має доступу джерела постачання води у її квартиру. Просить встановити безоплатний постійний земельний сервітут шириною в 3,000 метри та довжиною в 12,536 метра ( загальною площею 37,608 кв.м.) через земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:006:0371 на користь ОСОБА_1 для ремонту та обслуговування водопроводу до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та з подальшим забезпеченням доступу до даного водопроводу. Судові витрати покласти на відповідача.

Відповідачеві за зареєстрованою адресою його проживання двічі направлялася ухвала про відкриття провадження у справі з позовною заявою і додатками, які повернулися до суду з відміткою « адресат відсутній за вказаною адресою ». Згідно п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

В силу ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

За приписами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз`яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з`ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном.

Відповідно до п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7 встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого права.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем у даній справі має бути власник майна, права якого порушуються і він не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, аніж встановлення сервітуту.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо. Правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

З наданого позову вбачається, що на сьогоднішній день у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_2 з`явилися проблеми з водопостачанням через пошкодження водопроводу, який пролягає через земельну ділянку ОСОБА_2 , через що ОСОБА_1 звернулася в суд для встановлення земельного сервітуту. Однак позивач не надавши суду документів, що вона є власником вказаного майна, не довела, що діями відповідача ОСОБА_2 порушуються саме її права та інтереси та вона може виступати в даній справі в якості позивача.

Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13, 76-81, 258, 259,263-266, 268, 273,274, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий В.Л. Гудзенко