Постанова

Іменем України

18 березня 2020 року

м. Київ

справа № 766/16770/17

провадження № 61-103св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - державний нотаріус Першої херсонської державної нотаріальної контори,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року в складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подання у нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді 43/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 .

У вказаному домоволодінні їй належить на праві власності 29/100 частини, а її сестрі відповідачу ОСОБА_2 - 28/100 частини.

ОСОБА_1 вказувала, що строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері нею пропущений через хворобу її сина, який був інвалідом з дитинства та потребував постійного догляду. Крім того, після смерті сина стан її здоров`я погіршився, у зв`язку з чим вона декілька разів на рік проходила курс лікування у стаціонарі комунального закладі «Обласний кардіологічний диспансер».

Посилаючись на те, що при зверненні до нотаріуса із заявою для прийняття спадщини отримала відмову через пропуск строку, але причини пропуску вважає поважними, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено, визначено додатковий строк два місяці для подання у нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з відсутності у ОСОБА_1 об`єктивної можливості у визначений статтею 1270 ЦК України строк звернутись із заявою про прийняття спадщини, оскільки її син інвалід ІІІ групи постійно хворів, потребував догляду та згодом помер, а після його смерті позивач перебувала на лікуванні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд визнав наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини такими, що не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця для вчинення відповідних дій. Апеляційний суд врахував, що періоди лікування сина позивача становили до 10 днів, сама позивач вперше проходила лікування в липні 2016 року. Крім того, тривалими були періоди, коли ні позивач, ні її син не звертались до медичних установ, тому посилання позивача на поважність причин пропуску строку через хворобу є безпідставними.

Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно зазначив, що початок лікування сина позивача знаходиться поза межами строку для прийняття спадщини, оскільки він був інвалідом з дитинства та постійно проходив медичне обстеження, а ОСОБА_1 його супроводжувала.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У березні 2019 року ОСОБА_2 подала до суду касаційної інстанції відзив, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а оскаржувану постанову апеляційного суду - залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що апеляційний суд дійшов правильного висновку, що надані позивачем медичні епікризи не охоплюють всього періоду неподання нею заяви про прийняття спадщини та не можуть бути враховані судом як обставини, що перешкоджали зверненню спадкоємця до нотаріальної контори в строки, встановлені статтею 1270 ЦК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була матір`ю позивача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 липня 2010 року за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок літ. «Б», площею 32,5 кв. м, прибудову літ. «б», площею 12,7 кв. м, тамбур літ. «б1», площею 5,3 кв. м, бесідку літ. «Г», що розташовані по АДРЕСА_1 та складають 29/100 частини домоволодіння.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , який є інвалідом з дитинства ІІІ групи.

Згідно епікризів від 12 жовтня 2013 року № 18071, від 13 жовтня 2014 року № 17608, від 05 червня 2015 року № 08904, від 07 листопада 2015 року № 18696, від 14 квітня 2016 року № 06113 ОСОБА_4 госпіталізовувався до Херсонської обласної клінічної лікарні (неврологічного відділення), та має діагноз: стійкі віддалені наслідки ЧМТ (1990 р.) у вигляді хронічного посттравматичного церебрального арахноідіту з лікворно-гідроцефальним синдромом, двусторонньою пірамідною недостатністю, помірними когнітивними порушеннями, епісиндромом з вторично-генералізованими судомим приступами 3-4 рази на тиждень (при загостренні до декількох разів на добу), вираженим астено-вегетативним синдромом, вираженою астенізацією особистості.

ІНФОРМАЦІЯ_3 син позивача ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_1 у період з 18 липня 2016 року по 27 липня 2016 року, з 19 червня 2017 року по 29 червня 2017 року проходила лікування у стаціонарі комунального закладу «Обласний кардіологічний диспансер» з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 3-й ступінь, ангіопатія сітківки. Ризик 3. Неускладнений криз. Дисцикуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. з астено-невротичним і вестибулярним синдромами, лікворно-судинною дисциркуляцією. ТІА (2011 р.) по даним анамнезу. Стабільна стенокардія напруження ФК ІІІі спокою. Дифузний кардіосклероз СН ІІ А ФК ІІ-ІІІ.

Державний нотаріус Першої херсонської державної нотаріальної контори листом від 12 вересня 2017 року повідомила ОСОБА_1 про відмову у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки нею пропущений строк звернення із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

09 жовтня 2017 року свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 отримала ОСОБА_2 , яка проживала із спадкодавцем.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вказаний висновок викладено у правових позиціях, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду, правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. При цьому судом надано належну правову оцінку доводам позивача про пропуск вказаного строку з огляду на її хворобу і хворобу її сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та обґрунтовано відхилено, як такі, що не свідчать про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлювали звернення до нотаріальної контори, оскільки періоди, протягом яких ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не звертались до лікарні були тривалими, і в цей час позивач не була позбавлена можливості звернутись до нотаріуса з відповідною заявою.

При цьому апеляційним судом правильно зазначено, що хвороба сина позивача, який був інвалідом з дитинства, не є перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки з копій медичних документів, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що тривалість лікування сина ОСОБА_1 була періодичною і в середньому складала до 10 днів.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційного суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко В. О. Кузнєцов