Номер провадження: 22-ц/813/168/20
Номер справи місцевого суду: 509/467/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника відповідача Кривохижин О.В. Кухаренко О.О.,

від позивача акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» не з`явились,

переглянувши справу №509/467/17 за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 7 червня 2019 року у складі судді Кириченка П.Л., -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», звернувшись 9 лютого 2017 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір №б/н від 26 жовтня 2011 року, за яким отримано кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на порушення зобов`язань за договором, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 за Договором №б/н від 26 жовтня 2011 року заборгованість станом 31 жовтня 2016 року в загальній сумі 42637,80 грн. та судові витрати в сумі 1544,00 грн. (а.с.2-5).

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 лютого 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.33).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 квітня 2017 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено (а.с.38-40).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року за заявою відповідача ОСОБА_1 заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.71-72).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 7 червня 2019 року позов задоволено (а.с.84-85).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності (а.с.88-92).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наявності підстав для застосування позовної давності, так як останню плату по договору здійснено 30 грудня 2013 року, трирічний строк позовної давності сплив 30 грудня 2016 року, відтак, звернення банку до суду 9 лютого 2017 року є зверненням з пропуском строку позовної давності. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою договору, картка діє в межах визначеного нею строку; за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Матеріали справи не містять доказів того, що кредитна картка діяла після 2013 року.

В апеляційній скарзі зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, в ході апеляційного провадження подано докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ПриватБанк» заперечив щодо змісту і вимог апеляційної скарги фактичним підтриманням своєї позиції в суді першої інстанції. Спростовуючи доводи щодо застосування позовної давності надав докази строку дії картки, який закінчувався 30 червня 2015 року, з огляду на що звернення до суду з позовом у 2017 році є зверненням в межах строку позовної давності, який відраховується від граничного строку дії картки. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, укладений договір не оспорено, отже підстави для стягнення заборгованості наявні (а.с.111-112, 117-118).

В ході апеляційного провадження у справі представником в інтересах ОСОБА_1 звернуто увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду щодо права банку вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

26 жовтня 2011 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в АТ КБ «ПриватБанк» підписав анкету-заяву, в якій зазначив про свою згоду з тим, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають Договір, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку у письмовому вигляді. Згідно анкети-заяви ОСОБА_1 зобов`язався в подальшому самостійно знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку на сайті (www.privatbank/ua) (а.с.10-17).

На підставі укладеного у такий спосіб Договору №б/н від 26 жовтня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останнім отримано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно інформації з Єдиної клієнтської бази ПАТ КБ «ПриватБанк» в ПК «Промінь» ОСОБА_1 видано платіжну картку №5577 .… …. 9509 строком дії 06/15, тобто червень 2015 року включно, платіжну картку №5577 …. …. 9491 строком дії 06/15, тобто червень 2015 року включно (а.с.1119).

При видачі платіжних карток здійснювалась фотофіксація (а.с.119).

Згідно розрахунку за Договором №б/н від 26 жовтня 2011 року заборгованість станом на 31 жовтня 2016 року склала 42637,80 грн., з них: 4185,72 грн. заборгованість за кредитом; 32695,52 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; пеня 3250,00 грн., 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2006,56 грн. штраф (процентна складова) (а.с.6-9).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, виникають зобов`язання (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

На підставі укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 Договору №б/н від 26 жовтня 2011 року виникло грошове зобов`язання, що мало сторонами договору виконуватись належним чином, проте, фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуто, що мало наслідком звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в повному обсязі та стягнення заборгованості в загальній сумі 42637,80 грн. та, відповідно, приймає частково доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо частини вимог з огляду на наступне.

Відповідно до Договору №б/н від 26 жовтня 2011 року ОСОБА_1 отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано платіжну картку строком дії до 06/15. Факт отримання платіжної картки та користування коштами не є спірним.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, які аналогічні правовим висновкам Верховного Суду України, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України).

Строк дії виданої ОСОБА_1 платіжної картки встановлено до 06/15, тобто до 30 червня 2017 року, з позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 9 лютого 2017 року, тобто в межах строку загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Таким чином, апеляційний суд виходить з того, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду в межах строку загальної позовної давності, зокрема, щодо вимоги про повернення отриманих у користування коштів в повному обсязі, користування коштами отриманими в межах встановленого на платіжну картку кредитного ліміту не спростовано.

3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) прийнято постанову щодо стягнення грошових коштів по договору приєднання, за змістом якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, з огляду на дотримання АТ КБ «ПриватБанк» при звернені до суду строку позовної давності, перебіг якого слід відраховувати зі спливу останнього дня місяця дії платіжної картки, тобто в даному випадку з 30 червня 2015 року, зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 3 липня 2019 року в справі №342/180/17, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 фактично отриманих, використаних та в добровільному порядку не повернутих грошових коштів (тіла кредиту) в сумі 4185,72 грн.

Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 3 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи вищевказаний правовий висновок, суд констатує відсутність підстав для задоволення із заявлених банком правових підстав вимог в частині стягнення процентів в сумі 32695,52 грн., пені в сумі 3250,00 грн., штрафів в загальній сумі 2506,56 грн. Зміна правової позиції виключає необхідність аналізу доводів учасників справи в цій частині вимог. Оскільки суб`єктивне право, враховуючи правовий висновок, в частині стягнення процентів, неустойки тощо із заявлених АТ КБ «ПриватБанк» правових підстав відсутнє, то в цій частині позовних вимог суд відмовляє за їх безпідставністю.

В порядку статті 141 ЦПК України понесені та документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1544,00 грн. підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 7 червня 2019 року скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код 14360570) за Договором №б/н від 26 жовтня 2011 року заборгованість станом на 31 жовтня 2016 року за кредитом в сумі 4185 грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (код 14360570) витрати на сплату судового збору в сумі 1544 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова