Провадження № 2/761/1581/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Пірак М.В..,

за участі

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 25 червня 2018 р. між нею та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 отримала від позивача грошові кошти у розмірі 100 000, доларів США. Також відповідач взяла на себе зобов`язання повернути грошові кошти у строк до 25 червня 2019 р. шляхом передачі ОСОБА_2 повної суми у тій же валюті, або в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на день повернення позики. Разом з тим, умови договору не виконані відповідачем, грошові кошти не повернуті. За таких обставин, ОСОБА_2 просить стягнути на її користь з ОСОБА_3 суму боргу у його гривневому еквіваленті у розмірі 2 6619 000 грн. 00 коп.

Провадження у справі було відкрито 11.07.2019 р. т з огляду на положення ст.ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 відзив на позовну заяву не подавала.

В судовому засіданні представник відповідача визнав заявлені вимоги частково. Повідомив про те, що договір позики було укладено сторонами, сума обумовлена угодою була передана відповідачу. Разом з тим, на момент розгляду справи, половина боргу у розмірі 50 000,00 доларів США позивачу повернуто. Проте, письмові докази на підтвердження даної обставини відсутні.

Вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позв підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Встановлено, що 25 червня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 100 000.00 доларів США, що підтверджується копією договору, яка долучена до матеріалів справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Укладання сторонами договору позики визнається представником відповідача. В судовому засіданні оглянуто примірник договору, який зберігається у ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, як свідчить п. 3.2. договору, позичальник взяв на себе зобов`язання повернути позику позикодавцеві в доларах США або у гривні сумі, еквівалентній сумі позики станом на день повернення позики у строк до 25 червня 2019 року включно, шляхом сплати повної суми позики.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач зазначає, що грошові кошти не були повернуті позикодавцем у строк визначений договором, а тому ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом.

В свою чергу представник відповідача зазначає, що станом на день розгляду справи половина суми боргу, а саме 50 000,00 доларів США повернуто позивачу.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має наголосити на наступному.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представник відповідача повідомив в судовому засіданні, що на підтвердження повернення частини боргу, боржник не отримав від позикодавця письмового підтвердження даної обставини.

Доказами, в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані, відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПУК України, встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Вищенаведене унеможливлює покладення в основу рішення твердження представника відповідача щодо повернення частини боргу.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики.

За розрахунком позивача, який було перевірено під час надання оцінки доказам, сума боргу у національній валюті України (гривні) становить 2 619 000,00 грн.

Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,133-141,196,200,258,259,263,268,352,354 ЦПК України, ст.ст. 526,629,1046 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) суму боргу за договором позики у розмірі 2619000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 9 605 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.03.2020 року.

Суддя