РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Лазоренко Д.М., представника позивача - адвоката Волошиної Є.В., представника відповідача - Капусти А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про зобов`язання здійснити перерахунок та стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про зобов`язання здійснити перерахунок та стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначала, що 11.06.2018, між нею та ПАТ «Запоріжжяобленерго», було укладено договір № 4130237/9893-ДСГ про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом по договору про користування електричною енергією від 26.01.2018 року № 4130237/9893 (далі Договір), який було укладено відповідно до положень Постанови національної Комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 170 від 27.02.2014 «Про затвердження Порядку продажу, обліку, та розрахунків за електричну енергію, що вироблена з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств», із подальшими змінами.

Відповідно до вказаного Договору споживач бере на себе зобов`язання продавати електропостачальнику електричну енергію, що вироблена з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, сонячні панелі якої встановлені на даху будинку, та відповідно до п. 3.3.1 Договору споживач має право на отримання плати в тому числі за електричну енергію.

Позивач зазначає, що передала ПАТ «Запоріжжяобленерго», а ПАТ «Запоріжжяобленерго» отримав від неї електричну енергію: у липні 2018 року - 158 кВт/год., у серпні 2018 року - 1124 кВт/год., у вересні 2018 року - 377 кВт/год, та відповідач зобов`язаний відповідно до Договору сплатити позивачу за отриману енергію за липень 757,03; за серпень - 5351,65 грн.; за вересень 1794,99 грн.; а всього 7903,67 грн. відповідно до тарифів, які діяли у той час.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання відповідно до Умов договору не виконав.

25.04.2019 позивач звернулась до ПАТ «Запоріжжяобленерго» з вимогою про сплату суми заборгованості, однак листом від 23.05.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» повідомили, що не мають можливості сплатити заборгованість, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем.

19.06.2019 ПАТ «Запоріжжяобленерго» частково сплатило позивачу кошти за отриману електричну енергію у липні-вересні 2018 року у розмірі 2843,54 грн.

Відповідно до п. 5.8 договору, у разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця наступного за розрахунковим, електропостачальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З врахуванням того, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» частину заборгованості не погасило, позивач вважає, що останні також повинні сплатити пеню у подвійному розмірі відповідно до умов договору у розмірі 2843,54 грн.; інфляційні витрати у розмірі 758,79 грн., а також 3 % річних від простроченої суми, що становить 208 грн.

Окрім того, як зазначає позивач, ПАТ «Запоріжжяобленерго» відповідно до актів приймання - передачі застосовує положення про обмін електроенергії, отриманої Споживачем, на таку саму кількість електроенергії отриманою Електропостачальником від Споживача, що є неправомірним, враховуючи різницю тарифів при яких електроенергія за «зеленим» тарифом у десять разів дорожча від електроенергії отриманої позивачем від відповідача. Окрім того, договором від 11.06.2018 не передбачено проведення розрахунку шляхом міни електроенергії.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила суд зобов`язати відповідача провести перерахунок за договором № 4130237/9893-ДСГ про купівлю-продаж електричної енергії за зеленим тарифом по договору про користування електричною енергією від 26.01.2018 № 4130237/9893 за період з червня 2018 року по грудень 2018 року, стягнути з відповідача - ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь позивача заборгованість за договором № 4130237/9893-ДСГ про купівлю-продаж електричної енергії за зеленим тарифом по договору про користування електричною енергією від 26.01.2018 № 4130237/9893 за період з червня 2018 року по грудень 2018 року у розмірі 5060 грн., пеню у розмірі 2872 грн. 52 коп., індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 774 грн. 10 коп., а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 246 грн. 29 коп., судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 20.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

14.01.2020 до суду надійшов відзив ПАТ «Запоріжжяобленерго» на позовну заяву відповідача, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що у липні 2018 року відповідач отримав від позивача електричну енергію на суму 757,03 грн., у серпні 2018 р. -5351,65 грн., у вересні 2018 р. - 1794,99 грн, що підтверджується відповідними актами купівлі-продажу за липень, серпень, вересень 2018 року. Твердження позивача про існування заборгованості за Договором не відповідає дійсності, оскільки 31.05.2019 року відповідачем у повному обсязі здійснено оплату на рахунок позивача, у зв`язку із чим заборгованість за Договором була погашена у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від 31 травня 2019 року № 21308 на суму 757,03 грн., № 21309 на суму 5351,65 грн., № 21307 на суму 1794,99 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені, то представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення пені, який становить один рік.

З приводу стягнення інфляційних втрат та 3-х відсотків річних зазначено, що період розрахунку інфляційних втрат та 3% річних визначений позивачем невірно, оскільки відповідач у повному обсязі 31.05.2019 року здійснив розрахунок з позивачем.

Позовні вимоги в частині проведення перерахунку за договором № 4130237/9893-ДСГ про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом, за період з червня 2018 року по грудень 2018 року представник відповідача також вважає безпідставними, оскільки відповідно до п. 2.3. Порядку продажу, обліку та розрахунків за електричну енергію, що вироблена з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств затвердженої Постановою НКРЕКП від 27.02.104 року № 170, а також умов укладеного Договору, Побутовий споживач продає енергопостачальнику за «зеленим» тарифом, встановленим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, відповідно до Закону України «Про електроенергетику», електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючою установкою приватного домогосподарства в обсязі, що перевищує місячне споживання електроенергії таким приватним домогосподарством.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Волошина Є.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, які викладені у позові.

Представник відповідача - ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував з підстав, які викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши у сукупності докази, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Як встановлено судом, 11.06.2018 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» було укладено договір № 4130237/9893-ДСГ про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом до договору про користування електричною енергією № 4130237/9893 від 26.01.2018 року.

У відповідності до п. 2.1. договору, уклавши цей договір, позивач взяв на себе зобов`язання продавати Енергопостачальнику (відповідачу) електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктом електроенергетики (генеруючою установкою) приватного домогосподарства, сонячні панелі якої встановлені на даху будинку приватного домогосподарства, величина встановленої потужності якої становить 15,0 кВт, параметри якості якої відповідають вимогам державних стандартів, а Електропостачальник бере на себе зобов`язання купувати у Споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії Приватним домогосподарством, в терміни, передбачені цим договором.

Пунктами 3.2.1., 3.2.6., 3.2.7. договору передбачено, що Електропостачальни зобов`язаний: купувати у позивача за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, електричну енергію в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством; проводити розрахунки з позивачем за «зеленим» тарифом у порядку, визначеному розділом 5 цього договору; надавати позивачу в терміни, обумовлені змістом п. 5.4 договору, підписані в двох примірниках, акти приймання-передавання товару (електричної енергії) та купівлі-продажу електроенергії.

Відповідно до п. 3.3.1. договору, позивач має право на отримання оплати за відпущену відповідачу електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством.

Як передбачено пунктом 5.4 договору, оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється Електропостачальником протягом 15 днів місяця, наступного за розрахунковим, за вирахуванням з вартості проданої Споживачем електричної енергії, як доходу Споживача, який підлягає оподаткуванню, суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору які Електропостачальник, як податковий агент, сплачує (перераховує) до відповідного бюджету за своїм місцезнаходженням на рахунки, відкриті в органах Державної казначейської служби.

Електропостачальник повинен перерахувати кошти для оплати проданої споживачем електричної енергії, виробленої генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок споживача відповідно до заяви-повідомлення (а. с. 16-22).

Згідно актів купівлі-продажу та актів приймання-передавання товару за липень, серпень, вересень 2018 року, які підписані ПАТ «Запоріжжяобленерго» та ОСОБА_1 без зауважень, у липні 2018 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» отримало електричну енергію на суму 940 грн. 42 коп. з ПДВ, сума до сплати за цим актом становить 757 грн. 03 коп., у серпні 2018 року - на суму 6 648 грн. 01 коп. з ПДВ, сума до сплати за цим актом становить 5351 грн. 65 коп., у вересні 2018 р. - на суму 2 229 грн. 80 коп. з ПДВ, сума до сплати за цим актом становить 1794,99 грн. (а. с. 23-31).

Вказані суми були сплачені ПАТ «Запоріжжяобленерго» на рахунок позивача ОСОБА_1 , який зазначено у п. 5.15. Договору, 31.05.2019, що підтверджується платіжними дорученнями від 31 травня 2019 року № 21308 на суму 757,03 грн.; № 21309 на суму 5351,65 грн.; № 21307 на суму 1794,99 грн., оригінали яких досліджувалися судом в судовому засіданні (а.с. 50-51).

Таким чином, встановлені обставини дають підстави дійти висновку, що у ПАТ «Запоріжжяобленерго» на час звернення ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом відсутня заборгованість перед позивачем по сплаті отриманої електричної енергії у липні, серпні та вересні 2018 року, оскільки вона була погашена відповідачем шляхом перерахування вартості електричної енергії на рахунок ОСОБА_1 31.05.2019, що підтверджується платіжними дорученнями від 31.05.2019 та не спростовано представником позивача у судовому засіданні навіть після оголошеної судом перерви для з`ясування вказаних обставин у позивача.

Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 4130237/9893-ДСГ про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом по договору про користування електричною енергією від 26.01.2018 № 4130237/9893 за період з липня по вересень 2018 року у розмірі 5060 грн. слід відмовити.

Разом із тим, в ході судового розгляду справи знайшов своє підтвердження факт несвоєчасного виконання ПАТ «Запоріжжяобленерго» своїх зобов`язань за договором перед позивачем ОСОБА_1 , оскільки, згідно умов п. 5.4. Договору відповідач зобов`язаний був оплатити вартість спожитої електроенергії за липень 2018 року до 15 серпня 2018 року, за серпень 2018 року до 15 вересня 2018 року, за вересень 2018 року до 15 жовтня 2018 року, проте вартість спожитої електроенергії була сплачена лише 31.05.2019.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до п. 5.4 Договору, строк виконання грошового зобов`язання зі сплати позивачу виробленої електроенергії за спірними зобов`язаннями за липень 2018 року сплив 15.08.2018 р, за серпень - 15.09.2018, за вересень - 15.10.2018, а тому, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, зазначені дати є початком перебігу строку позовної давності.

З урахуванням вимог ст. 258 ЦК України, строк позовної давності щодо стягнення пені, про застосування якого заявлено представником відповідача у відзиві на позов, за вказаними грошовими зобов`язаннями спливав 15.08.2019, 15.09.2019 та 15.10.2019 відповідно, проте, позивач звернулася до суду з позовом лише 11.12.2019, пропустивши річний строк позовної давності на звернення з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З огляду на встановлені обставини справи та вимоги чинного законодавства позивач у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та індексу інфляції підлягають частковому задоволенню, виходячи наступного.

Як вказувалося вище, відповідно до п. 5.4 Договору, строк виконання грошового зобов`язання зі сплати позивачу виробленої електроенергії за липень 2018 року спливав 15.08.2018 р, за серпень - 15.09.2018, за вересень - 15.10.2018, проте, виконано вказане зобов`язання ПАТ «Запоріжжяобленерго» лише 31.05.2019, а відтак на підставі ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних та індекс інфляції за період з 15.08.2018 по 31.05.2019 за липень 2018 року, за період з 15.09.2018 року по 31.05.2019 за серпень 2018, за період з 15.10.2018 по 31.05.2019 за вересень 2018.

Так, згідно розрахунків за період з 15.08.2018 по 31.05.2019 на суму 757 грн., яку повинен був сплатити відповідач до 15.08.2018, сума 3% річних становить 18 грн., а втрати від інфляції - 78 грн. 25 коп.

За період з 15.09.2018 по 31.05.2019 на суму 5 351 грн., яку повинен був сплатити відповідач до 15.09.2018, сума 3% річних становить 113 грн., а втрати від інфляції - 553 грн. 16 коп.

за період з 15.10.2018 по 31.05.2019 на суму 1 794 грн., яку повинен був сплатити відповідач до 15.10.2018, сума 3% річних становить 34 грн., а втрати від інфляції - 148 грн. 55 коп.

За таких обставин на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 3% річних у загальній сумі 165 грн. та втрати від інфляції у загальній сумі 779 грн. 86 коп., а всього підлягає стягненню 944 грн. 86 коп.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача провести перерахунок за договором № 4130237/9893-ДСГ про купівлю-продаж електричної енергії за зеленим тарифом по договору про користування електричною енергією від 26.01.2018 № 4130237/9893, то в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Як визначила позивач у своєму позові, підставою вказаних позовних вимог є те, що, на її думку, ПАТ «Запоріжжяобленерго» неправомірно застосовує положення про обмін електроенергії, отриманої Споживачем на таку саму кількість електроенергії, отриманої Електропостачальником від Споживача.

Разом із тим, відповідно до п. 2.3. Порядку продажу, обліку та розрахунків за електричну енергію, що вироблена з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств, який затверджено Постановою НКРЕКП від 27.02.2014 року № 170 і діяв на час виникнення спірних правовідносин, Побутовий споживач продає енергопостачальнику за «зеленим» тарифом, встановленим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, відповідно до Закону України «Про електроенергетику», електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючою установкою приватного домогосподарства в обсязі, що перевищує місячне споживання електроенергії таким приватним домогосподарством.

Аналогічні умови розрахунків закріплені і в п. 3.3.1. Договору № 4130237/9893-ДСГ про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом до договору про користування електричною енергією № 4130237/9893 від 26.01.2018 року, яким передбачено, що споживач має право на отримання оплати відпущеної Електропостачальнику електричної енергії за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії Приватним домогосподарством.

Твердження позивача про те, що відповідачем неправомірно застосовується положення про обмін електроенергії Споживачем на таку саму кількість електроенергії, отриманої Енергопостачальником від Споживача, не знайшли свого підтвердження.

Як встановлено із актів приймання-передавання електричної енергії, які долучені до позову, відповідач здійснював розрахунок за отриману від ОСОБА_1 електричної енергії за «зеленим» тарифом відповідно до п. 3.3.1 Договору, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії Приватним домогосподарством.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача слід стягнути 944 грн. 86 коп., а в іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач у цій справі звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ «Запоріжжяобленерго» слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь держави

Так, позивачем було заявлено позовні вимоги на суму 8 952 грн. 91 коп., із них задоволено позов на 944 грн. 86 коп., що становить 10,55 % від заявленої суми позовних вимог, а відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 81 грн. (786,40 грн. (ставка судового збору станом на час звернення до суду із позовом) х 10,55%= 81 грн.)

Витрати позивача на правову допомогу, орієнтовна вартість яких, як зазначено у позові, становить 7000 грн., жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому і не можуть бути стягнуті з відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 81, 89, 141, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про зобов`язання здійснити перерахунок та стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 944 (дев`ятсот сорок чотири) гривні 86 (вісімдесят шість) копійок.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 81 (вісімдесят одна) гривня.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 18 вересня 2020 року.

Повне судове рішення буде складено 23 вересня 2020 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», , місцезнаходження юридичної особи: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14.

Суддя: К.В. Гашук