ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3402/19 Номер провадження 22-ц/814/665/20Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Хіль Л.М.

суддів: Гальонкіна С.А., Бутенко С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 грудня 2019 року ухваленого під головуванням судді Іващенка Ю.А. (повний текст рішення складено 09 грудня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до місцевого суду, в якому просив визнати протиправними та скасувати наказ голови Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України від 13 червня 2019 року №33-ос «Про звільнення з посади директора НЗГО «Лубенський МСТК ТСО України»; поновити його, на посаді директора НЗГО Лубенського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України; стягнути з Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 червня 2019 року в сумі 11256,5 гривень; та моральну шкоду в сумі 5000,00 гривень; допустити негайне виконання рішення суду, в частині його поновлення на посаді директора НЗГО Лубенського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову вказував, що 12 червня 2018 року наказом голови Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України № 39-ос він був призначений на посаду директора НЗГО Лубенського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України з 13 червня 2018 року на умовах контракту від 12 червня 2018 року.

Строк дії контракту, що був укладений 12 червня 2018 року, ним з вказаною громадською організацією з 13 червня 2018 року по 13 червня 2019 року.

Вказував, що 11 червня 2019 року він, за станом здоров`я перебував на лікарняному, про що повідомив голову Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України ОСОБА_2 по телефону.

Після його виходу на роботу 18 червня 2019 року він дізнався, що 13 червня 2019 року представники Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України відвідали очолюваний ним заклад та склали акт про ознайомлення працівника з наказом про звільнення та отримання трудової книжки.

Згідно акту його звільнено з займаної посади в зв`язку з закінченням терміну дії контракту. Також актом було встановлено, що 13 червня 2019 року він був відсутній на роботі в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та вказано серію і номер лікарняного листка.

Зазначений акт було підписано п`ятьма особами, в тому числі двоє з них перебували в його прямому підпорядкуванні (заступник директора ОСОБА_3 та головний бухгалтер ОСОБА_4 ).

Із вказаним актом та наказом від 13 червня 2019 року № 33-ос «Про звільнення з посади директора НЗГО «Лубенський МСТК ТСО України» його було ознайомлено 18 червня 2019 року, що підтверджується його запереченнями, які він написав на акті.

При цьому трудова книжка була йому вручена лише 21 червня 2019 року, про що він розписався в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.

Також посилався на неправомірні дії голови Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України, який 21 червня 2019 року розіслав директорам НЗ області лист №01-10/86 про те, що під час перевірки виконання статутних завдань, умов контракту, посадових обов`язків та установчого наказу директором НЗГО «Лубенський МСТК ТСО України» було виявлено порушення ним пункту 6.4 контракту, через що контракт із ним не був продовжений, а він був звільнений у зв`язку з порушенням умов та закінченням строку контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Зазначав, що незаконне звільнення спричинило погіршення стану його здоров`я, через що він був змушений звертатися до медичних закладів. Так, 17 липня 2019 року він змушений був звернутися до Національного інституту раку де проходив лікування по 29 липня 2019 року. Оскільки йому було рекомендовано продовжити лікування в умовах стаціонару, з 30 липня 2019 року по 16 серпня 2019 року він лікувався в неврологічному відділенні Лубенського обласного госпіталю.

Вважає, що його було звільнено з роботи незаконно, оскільки на час звільнення він перебував на лікарняному, а тому підлягає скасуванню наказ голови Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України від 13 червня 2019 року № 33-ос «Про звільнення з посади директора НЗГО «Лубенський МСТК ТСО України» та він підлягає поновленню на роботі на посаді директора НЗГО Лубенського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України.

У зв`язку з його незаконним звільненням йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн.

А також через незаконне звільнення з Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України на його користь має бути виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 червня 2019 року по час розгляду справи в суді, а саме в розмірі 28 979 грн. 50 коп.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 04 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено. Ухвалюючи рішення місцевий суд посилався на відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади та поновлення на роботі позивача.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаюсь на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, оскільки суд надав неправильну оцінку обставинам, які мають значення для справи, допустивши при цьому порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Вказував, що при розгляді справи, суд першої інстанції неправомірно та безпідставно визнав допустимим доказом копію листа відповідача на його ім`я від 05 квітня 2019 року, відповідно до якого його було повідомлено про те, що згідно із п.6.3 контракту йому необхідно до закінчення строку його дії (13 червня 2019 року) письмово визначитися в наступному: за яких умов контракт припиняється, продовжується чи укладається на новий термін за згодою сторін. Однак апелянт вказував, що цього листа не отримував, доказів того, що його зміст було доведено до його відома суд не надано.

Крім того зазначає, що його не було повідомлено за 2 місяці про те, що контракт на новий строк продовжено не буде, відповідно до п. 6.3 контракту.

Натомість вказував, що керівник відповідача усно повідомив йому, що контракт буде продовжено на новий строк. А оскільки письмове повідомлення про те, що контракт не буде продовжено було відсутнє, а запевнення відповідача про те, що він буде поновлений апелянт вважав, за принципом мовчазної згоди, що і 13 червня 2019 року він продовжить працювати на займаній посаді.

Вказував, що 10 червня 2019 року він звертався з письмовою заявою про надання йому відпустки для проходження медогляду з 12 червня 2019 року по 14 червня 2019 року, наказом голови №14 від 10 червня 2019 року, йому було надану частину щорічної відпустки з 11 червня 2019 року по 12 червня 2019 року, терміном на 2 календарні дні із зазначенням в наказі п.2 «стати до роботи 13 червня 2019 року». При повторному зверненні 11 червня 2019 року з письмовою заявою про перегляд його заяви про відпустку (вих.№20 від 11.06.2019 року), яка зареєстрована в Полтавській ООТСОУ за №85 від 11.06.19 з резолюцією голови - «до відома», дана заява залишилася без уваги.

Окрім цього, зазначав, що доводи не можуть бути взяті судом до уваги так як не є встановленими та такими , що відповідають дійсності, оскільки відповідачем не проводились будь-які перевірки чи аудит його діяльності на посаді та про наявність офіційного документу - листа голови Полтавської ОО ТСОУ (відповідача у справі) від 21.06.2019 року №01-10/86 адресованого всім директорам НЗ в Полтавській області із наступним змістом: « ОСОБА_1 був порушено п. 6.4. контракту. За що не був продовжений контракт, а був звільнений у зв`язку із порушенням умов та закінченням строку контракту п.2 ст.36 КЗпП». А отже, відповідач сам собі суперечить навіть у своїх наказах та листах.

Разом з тим, апелянтом подано розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу на час розгляду справи в суді першої інстанції, він становить 28 979,50 грн.

Крім того, ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі посилається на рішення Конституційного Суду України від 4 вересня 2019 року у справі № 3-425/2018(6960/18) за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України.

З урахуванням викладеного просив суд скасувати рішення Лубенського міськрайонного суд Полтавської області від 04 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення яким визнати протиправними та скасувати наказ голови Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України від 13 червня 2019 року №33-ос «Про звільнення з посади директора НЗГО «Лубенський МСТК ТСО України»; поновити його, ОСОБА_1 , на посаді директора НЗГО Лубенського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України; стягнути з відповідача - Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 червня 2019 року по день винесення рішення суду в сумі 28 979,50 грн.; та моральну шкоду в сумі 5000,00 гривень; допустити негайне виконання рішення суду,в порядку п.2 та 4 ч.1 ст. 430 ЦПК України, в частині його поновлення на посаді директора НЗГО Лубенського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України; судові витрати покласти на відповідача.

05 березня на адресу Полтавського апеляційного суду надійшов відзив від представника Полтавської ОО Товариства сприяння обороні України адвоката Пістряк М.С., в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 грудня 2019 року залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування відзиву вказував, що 05 квітня 2019 р. № 01-10/50 відповідачем було повідомлено позивача про те, що згідно із п. 6.3. контракту йому необхідно до закінчення строку його дії (13 червня 2019 р.) письмово визначитися в наступному: за яких умов контракт припиняється, продовжується чи укладається на новий термін за згодою сторін. Також позивачу повідомлено, що йому необхідно до закінчення терміну контракту прибути до Апарату управління відповідача на співбесіду по питанням статутної діяльності закладу та бути готовим доповісти про виконання плану роботи та фінансового плану закладу на 2019 р. за час перебування на посаді директора та пропозиціями щодо вдосконалення та покращення роботи закладу.

Позивачем була надана заява про надання відпустки терміном з 12 червня 2019 р. по 14 червня 2019 р., на що відповідачем було видано наказ про надання частини щорічної відпустки від 10 червня 2019 р. № 14-Вд, яким ОСОБА_1 надано в період з 11 червня 2019 р. по 12 червня 2019 р. включно частину щорічної відпустки за період роботи з 13 червня 2018 р.

З 11 червня 2019 року по 15 червня 2019 року включно позивач був відсутній на роботі в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Наказом голови Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України від 13 червня 2019 року № 33-ос «Про звільнення з посади директора НЗГО «Лубенський МСТК ТСО України» ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Вказував, що позивача було призначено на посаду директора НЗГО «Лубенський міський спортивно-технічний клуб ТСО України» на підставі трудового договору, відповідно до умов якого сторонами було погоджено строк його дії, а саме по 13 червня 2019 року, та відповідно по закінченню трудового договору наказом від 13 червня 2019 року звільнено позивача із займаної посади. Питання щодо продовження строку контракту до закінчення його дії сторонами вирішено не було.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що у даній справі має правове значення лише встановлення факту закінчення терміну дії контракту і відсутні підстави для встановлення причин, по яким строк дії контракту не було продовжено.

Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що після закінчення строку дії контракту трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично тривали надано не було.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено такі фактичні обставини:

12 червня 2018 року між Полтавською обласною організацією Товариства сприяння обороні України та ОСОБА_1 було укладено контракт, відповідно до умов якого позивача, ОСОБА_1 , призначено на посаду директора НЗГО «Лубенський міський спортивно-технічний клуб ТСО України».(а.с.6-8).

Контрактом встановлено строк призначення позивача на посаду - з 13 червня 2018 року по 13 червня 2019 року. (а.с.6).

05 квітня 2019 р. № 01-10/50 відповідачем було повідомлено позивача про те, що згідно із п. 6.3. контракту йому необхідно до закінчення строку його дії (13 червня 2019 року) письмово визначитися в наступному: за яких умов контракт припиняється, продовжується чи укладається на новий термін за згодою сторін.(а.с.76).

Відповідно до п. 6.3 контракту 12 червня 2018 року, до закінчення строку дії контракту засновник і керівник навчального закладу мають за письмовою угодою сторін не пізніше як за 2 місяці, визначитися у такому: за яких умов контракт припиняється, продовжується або укладається на новий термін за угодою сторін з дотриманням вимог чинного законодавства і цього контракту.

Також судом встановлено, що позивачем відповідачу була надана заява про надання відпустки терміном з 12 червня 2019 р. по 14 червня 2019 р. Відповідачем було видано наказ про надання частини щорічної відпустки від 10 червня 2019 р. № 14-Вд, яким позивачу надано в період з 11 червня 2019 р. по 12 червня 2019 р. включно частину щорічної відпустки за період роботи з 13 червня 2018 р.(а.с. 82).

З 11.06.2019 року по 15.06.2019 року включно позивач ОСОБА_1 був відсутній на роботі в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. (а.с.10).

Наказом голови Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України від 13 червня 2019 року № 33-ос «Про звільнення з посади директора НЗГО «Лубенський МСТК ТСО України» позивача ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору.(а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд посилався на те, що у даній справі має правове значення лише встановлення факту закінчення терміну дії контракту та відсутні підстави для встановлення причин, по яким строк дії контракту не було продовжено.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Згідно частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно пункту 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» (далі - постанова № 170) контракт набуває чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у контракті, і може бути змінений за угодою сторін, складеною у письмовій формі.

У контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця (пункт 10 Постанови КМУ № 170).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно зі статтею 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Системний аналіз вказаних правових норм дозволяє дійти висновку, що трудовий договір, укладений на визначений строк, припиняється за закінчення такого строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення.

Звільнити працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40, 41 КЗпП України, а у даному випадку позивача було звільнено з роботи на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади по закінченню трудового договору наказом №33-ос від 13 червня 2019 року.

Позивачем не доведено, що після закінчення строку дії контракту трудові відносини між ним та відповідачем фактично тривали.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, вірно виходив з того, що при звільненні позивача з роботи на підставі пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України, відповідачем були дотримані всі вимоги, передбачені трудовим законодавством.

Посилання апелянта на існування трудових відносин між ним та відповідачем після 13 червня 2019 року є безпідставним, оскільки такі відносини можуть тривати лише на підставі трудового договору, строк дії якого не сплив, або ж - фактичного виконання обумовленої контрактом роботи.

Посилання в апеляційній скарзі рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України по справі № 3-425/2018 (6960/18) від 04 вересня 2019 року не заслуговує на увагу, оскільки місцевим судом вірно встановлено, що у даному випадку правовідносин, що виникли між сторонами, не стосується вказаного рішення, оскільки предметом його розгляду було питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України та було визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, апеляційний суд приходить до висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: С.Б. Бутенко

С.А. Гальонкін