Постанова

Іменем України

21 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 288/779/14-ц

провадження № 61-21820св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Попільнянська державна нотаріальна контора в Житомирській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року у складі судді Рудник М. І. та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Попільнянська державна нотаріальна контора у Житомирській області, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна

ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя спадкодавець заповідала позивачці та відповідачу належний житловий будинок в АДРЕСА_1 , у рівних частинах кожному. Після вступу в спадщину, позивачці стало відомо про наявність договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Зазначений в договорі кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався, а сама земельна ділянка не була приватизована. В договорі вказано житлову площу будинку - 49,0 кв.м, загальну площу - 101,2 кв.м, в той час, як відповідно до договору купівлі-продажу від 08 серпня 1978 року, який підтверджує право власності ОСОБА_4 на даний будинок, ОСОБА_4 було придбано житловий будинок площею лише - 49,0 кв.м. Під час її проживання в будинку, за погодженням з ОСОБА_4 , в 2001 році було здійснено перепланування на дві квартири за її власний рахунок. В одній з цих квартир, загальною площею 44,0 кв.м, житловою 18.3 кв.м, вона і мешкає на даний час. Таким чином, на момент посвідчення договору, дані щодо технічних та індивідуальновизначених характеристик предмету договору не відповідали фактичним. Також, в договорі зазначено, що продаж житлового будинку вчиняється за ціною 44 130,00 грн, однак вказані кошти відповідач не сплатив, що підтверджує невиконання ним істотних умов договору. Всупереч пункту 10 договору купівлі-продажу ОСОБА_4 до моменту своєї смерті проживала в спірному будинку і ніяких дій, направлених на виконання вказаного пункту не вчиняла, а саме речі не вивозила, з реєстраційного обліку не знімалась, її, як особу, яка зареєстрована у вказаному будинку, про звільнення будинку та зняття з реєстраційного обліку не попереджала, ключі не вилучала та відповідачу не передавала. У Витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно власникам майна вказано ОСОБА_4 , в той час як у договорі вказано - ОСОБА_4 , що не було прийнято до уваги під час посвідчення договору. ОСОБА_4 на момент підписання спірного договору за станом здоров`я була прикута до ліжка, тому не могла перебувати в приміщенні нотаріальної контори, однак оспорюваний договір не містить посилання на його вчинення поза приміщенням нотаріальної контори. На момент укладення договору не був присутній і відповідач, оскільки він перебував на робочому місці. Відповідачу було достовірно відомо про те, що ОСОБА_4 смертельно хвора та про її волю залишити будинок у спадщину розділивши між сторонами, однак, маючи намір заволодіти ним в цілому, він вирішив укласти спірний договір, однак оплату за будинок, що був предметом договору не здійснював та майно не приймав, а тому правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а обставини наведені вище, свідчать, про те, що під час вчинення правочину було допущено ряд істотних порушень актів цивільного законодавства. При підписанні спірного договору ОСОБА_4 не мала наміру на реальне настання правових наслідків щодо купівлі-продажу будинку, що підтверджується в сукупності наступними обставинами, а саме: вік продавця, її стан здоров`я, наявність спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором купівлі-продажу продавцю та продовження нею проживати в спірному будинку після укладення договору до своєї смерті.

ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений Попільнянською державною нотаріальною конторою 30 червня 2011 року за реєстровим № 923 та скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем заявлених позовних вимог.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

01 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Попільнянського районного суду Житомирської області

від 19 вересня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 19 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно залишили поза увагою письмові докази, які доводять факти невідповідності технічних та індивідуально-визначених характеристик предмету договору. Встановлення факту присутності ОСОБА_4 в приміщенні Попільнянської державної нотаріальної контори під час укладення оспорюваного договору, за переконанням суду, підтверджується поясненнями представника третьої особи, проте судом безпідставно не взято до уваги показання самого позивача так і свідків, які вказали про те, що упродовж червня-липня 2011 року ОСОБА_4 тяжко хворіла, не могла пересуватись без сторонньої допомоги.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Попільнянського районного суду Житомирської області.

Зупинено дію рішення Попільнянського районного суду Житомирської області

від 19 вересня 2019 року, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_3 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду

від 19 листопада 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи

Згідно договору купівлі-продажу від 30 червня 2011 року, ОСОБА_4 (продавець) передала, а ОСОБА_2 (покупець) прийняв у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на приватизованій земельній ділянці розміром 0,1516 га, кадастровий номер - :01:004:0028, житловою площею 49,0 кв.м, загальною площею 101,2 кв.м.

Пунктом 4 договору передбачено, що продаж зазначеного житлового будинку вчиняється за ціною 44 130,00 грн. Зазначену суму покупець повністю сплатив продавцю, а продавець особисто отримав до підписання цього договору.

Підписання цього договору свідчить про одержання продавцем повного розрахунку за передану у власність нерухомість та відсутність будь-яких матеріальних претензій до покупця.

Відповідно до заповіту від 09 липня 2011 року, посвідченого нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Пилипчуком А. Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 1029, ОСОБА_4 заповіла все належне їй майно по 1/2 ідеальній частині ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Істотними умовами договору купівлі-продажу, за загальним правилом, є умови про предмет та ціну. Інші умови договору купівлі-продажу можуть набувати значення істотних, якщо щодо них є безпосередня вказівка в інших правових нормах.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки позивачем не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів у справі, які б доводили наявність існування недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог, встановлених законом, які б призвели до порушення прав позивача.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, наведеним в апеляційній скарзі, яким апеляційним судом дана належна правова оцінка, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до правил статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня

1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня

2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 листопада

2019 року- без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює дію рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 листопада

2019 рокузалишити без змін.

Поновити дію рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська