КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Лазаренко В.В.
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/7538/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Київська міська державна адміністрація, ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції із вказаною позовною заявою, відповідно до якої просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка за життя заповідала ОСОБА_3 все своє майно, а тому вона є спадкоємцем померлої ОСОБА_5 за заповітом.

Вказано, що спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , складається, зокрема, із Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 зазначає, що після смерті ОСОБА_5 вона звернулась до Шостої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу №356/2017. Проте, постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у отриманні свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючого документу на майно. За таких обставин звернулась до суду за захистом своїх прав та просила позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із вказаним судом рішенням, представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що 20 січня 2016 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зробила розпорядження, згідно з яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось без примусу заповіла ОСОБА_1 . Зазначено, що ОСОБА_1 була знайома із сестрами ОСОБА_6 більше 20 років, а протягом 10 років до укладення заповіту здійснювала догляд за сестрами: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а отримавши заповіт продовжувала доглядати за вказаними особами. В подальшому, ОСОБА_1 , з метою покращення догляду, домовилась з медичною сестрою, позивачкою ОСОБА_3 , про надання медичної допомоги сестрам у разі виникнення необхідності.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_3 , отримавши можливість доступу та спілкування із сестрами ОСОБА_6 , скориставшись своїм впливом медичної сестри та хворобливим станом ОСОБА_5 , переслідуючи суто меркантильні цілі, шляхом обману та зловживання впливом на хвору особу, 13 грудня 2016 року створила ситуацію щодо можливості укладення заповіту, який зареєстровано в реєстрі за №934. Вказано, що в процесі здійснення вказаної нотаріальної дії ОСОБА_5 не розуміла, що відбувається та знаходячись в безпам`ятстві не підписувала заповіт, а останній було підписано іншими особами, які теж не розуміли правові наслідки вказаного правочину.

Апелянт вважає, що складений заповіт на ім`я ОСОБА_3 було підписано під впливом тяжкої хвороби й спадкодавець не розуміла значення своїх дій, в той час як під час як під час підписання заповіту на ім`я апелянта ОСОБА_5 самостійно зробила необхідний підпис в тексті заповіту, який переконливо свідчить про її волевиявлення.

Також в апеляційній скарзі вказано, що суд першої інстанції мав би порівняти заповіт, який було складено на ім`я ОСОБА_1 та заповіт, складений на ім`я ОСОБА_3 . Окрім того, також апелянт посилається на те, що позивач по справі, отримавши заповіт, створила ситуацію, яка шкідливо вплинула на самопочуття ОСОБА_5 й вважає, що вказане свідчить про факт доведення до смерті.

Враховуючи вищевикладене, представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким визнати чинним заповіт ОСОБА_1 , а укладений 13 грудня 2016 року ОСОБА_5 заповіт на користь ОСОБА_3 , який нотаріально посвідчений та зареєстрований під №934 - визнати недійсним.

09 червня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , відповідно до якого вказано, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню. Також зазначено, що заявлені апелянтом вимоги в апеляційній скарзі щодо визнання чинним заповіту, складеного на ім`я ОСОБА_1 не були предметом розгляду в суді першої інстанції й задоволенню не підлягають.

Також у відзиві наголошено, що правовстановлюючі документи на майно перебували та перебувають на сьогодні у скаржника ОСОБА_1 , яка категорично відмовилась їх надати ОСОБА_3 для оформлення спадщини та чинить перешкоди у реалізації права власності ОСОБА_3 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Окрім того, вказано, що особа має право в будь-який час скасувати заповіт, скласти новий заповіт, що саме було і зроблено ОСОБА_5 . Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

11 вересня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, яке мотивовано тим, що в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває на розгляді цивільна справа №760/21604/18 за її позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. Вказано, що предмет позову по цивільній справі №760/21604/18 безпосередньо стосується предмету спору у даній справі, а тому є правові підстави для зупинення апеляційного провадження. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила зупинити провадження по справі №760/14998/17, яке відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі №760/21604/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував своє рішення тим, що вимоги позивача про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і підлягають задоволенню, оскільки останньою було прийнято спадщину у встановлений законом спосіб, а наданими суду доказами підтверджено її право на спадкування за заповітом зазначеного майна та відповідні майнові права спадкодавця.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2016 року ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою А.І., зареєстрована в реєстрі за №80, відповідно до якого ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона матиме право заповіла громадянці України ОСОБА_1 (а.с.149).

Того ж дня, 20 січня 2016 року ОСОБА_4 теж склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою А.І., зареєстрована в реєстрі за №81, відповідно до якого ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона матиме право заповіла громадянці України ОСОБА_1 (а.с.150).

В подальшому, 13 грудня 2016 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою А.І., зареєстрована в реєстрі за №934, відповідно до якого ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право заповіла громадянці України ОСОБА_3 (а.с.11).

У вказаному заповіті зазначено, що у зв`язку з хворобою ОСОБА_5 цей заповіт зі її дорученням, в її присутності та у присутності нотаріуса зачитаний громадянкою України ОСОБА_8 уголос та підписаний ОСОБА_8 та посвідчений при свідках: громадянки України ОСОБА_9 , громадянки України ОСОБА_10 . Вказано, що цей заповіт зачитаний свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вголос у присутності ОСОБА_5 та по її особистому проханню, а також у присутності нотаріуса.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02 лютого 2017 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Матеріали справи містять копію спадкової справи №356/2017 до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.44-56).

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 24 травня 2017 року остання звернулась до Шостої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 (а.с.44).

09 серпня 2017 року ОСОБА_3 подала заяву до Шостої київської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 (а.с.54).

Постановою державного нотаріуса Шостої київської державної нотаріальної контори Федунів О.М. від 09 серпня 2017 року було відмовлено ОСОБА_3 у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_3 не надала правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на частку вищезазначеної квартири (а.с.55).

З метою захисту свої прав та інтересів ОСОБА_3 в серпні 2017 року звернулась до суду із позовом, відповідно до якого просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.4-7).

Відповідно до положень ст.1216-1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Так, матеріалами справи було підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 й відкрилась спадщина внаслідок її смерті.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1993 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (а.с.12).

Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (положення ст. 1233-1235 ЦК України).

Окрім того, відповідно до положень статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 20 січня 2016 року склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона матиме право заповіла громадянці України ОСОБА_1 (а.с.149).

Проте, в подальшому, відповідно до статті 1254 ЦК України, користуючись своїм правом, ОСОБА_5 13 грудня 2016 року склала новий заповіт відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право заповіла громадянці України ОСОБА_3 (а.с.11).

ОСОБА_1 посилається на той факт, що складений заповіт на ім`я ОСОБА_3 було підписано під впливом тяжкої хвороби й спадкодавець не розуміла значення своїх дій, його було підписано іншими особами, які теж не розуміли правові наслідки вказаного правочину, в той час як під час як під час підписання заповіту на ім`я апелянта ОСОБА_5 самостійно зробила необхідний підпис в тексті заповіту, який переконливо свідчить про її волевиявлення.

Вказані доводи апелянта апеляційним судом відхиляються, оскільки питання щодо дійсності правочину - заповіту складеного ОСОБА_5 13 грудня 2016 року на користь ОСОБА_3 не є предметом розгляду даної цивільної справи, а є предметом розгляду справи №760/21604/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, яка перебуває в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва.

Таким чином, оскільки на момент ухвалення оскаржуваного рішення не існували обставини, які б свідчили про не дійсність заповіту, складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , то суд першої інстанції, в межах своїх повноважень, відповідно до норм матеріального і процесуального права, ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Київській апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв