Єдиний унікальний номер 233/9097/19
Номер провадження 22-ц/804/2939/20
Єдиний унікальний номер 233/9097/19 Головуючий у 1 інстанції Мартиненко В.С.
Номер провадження 22-ц/804/2939/20 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Гапонова А.В., Канурної О.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу №233/9097/19 за позовом Костянтинівської місцевої прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі позивача Костянтинівської міської ради до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, за апеляційною скаргою Костянтинівської місцевої прокуратури на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2020 року (суддя першої інстанції Мартиненко В.С.), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернувся прокурор Костянтинівської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі позивача Костянтинівської міської ради, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти від користування земельною ділянкою комунальної форми власності з кадастровим номером :00:023:0554 без правовстановлюючих документів у сумі 361661,47 грн. та стягнути на користь прокуратури Донецької області судові витрати у розмірі 5424,92 грн.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2020 року позов прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі позивача Костянтинівської міської ради до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна залишено без розгляду. Роз`яснено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно, а також подати клопотання про повернення суми судового збору, сплаченої при поданні позову до суду.

В апеляційній скарзі керівник Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва. Такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, оскільки прокурором належним чином обґрунтовано підстави для представництва держави в особі Костянтинівської міської ради при зверненні до суду з даною заявою, оскільки остання допустила бездіяльність та не звернулася до суду, чим порушуються інтереси держави. Зважаючи на викладене, прокурор звернувся до суду та надав належне обґрунтування порушення інтересів держави, а також підстави для представництва таких інтересів прокурором, забезпечив належними та допустимими доказами.

Від ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відповідач вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою, та такою, що задоволенню не підлягає. Суд першої інстанції зробив правильні висновки про те, що на час звернення прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури з вказаним позовом були відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Костянтинівською міською радою письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надано, що за положеннями ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2019 року Костянтинівська місцева прокуратура звернулася до суду в інтересах держави в особі Костянтинівської міської ради із позовом про стягнення доходу, одержаного від безпідставно збереженого майна.

Костянтинівською місцевою прокуратурою, в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» направлялися листи на адресу Костянтинівської міської ради № 35-3083 вих-19 від 24.09.2019, № 35-3269 від 07.10.2019, №35-3954 від 22.11.2019, в яких було витребувано інформація про порушення вимог земельного законодавства. У відповідь на вказані листи Костянтинівська міська рада надала запрошувану інформацію, втім самостійно заходів реагування нею вжито не було.

24.12.2019 року Костянтинівською місцевою прокуратурою направлено до Костянтинівської міської ради повідомлення про представництво інтересів держави, яким повідомлено Костянтинівську міську раду про виявлені Костянтинівською місцевою прокуратурою порушення інтересів держави та повідомлення про звернення в.о. керівника Костянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Костянтинівської міської ради із позовними вимогами про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 361661,47 грн. за користування земельною ділянкою з ОСОБА_1 . Вказане повідомлення отримано Костянтинівською міською радою та залишено без реагування. Наявність підстав для представництва Костянтинівською місцевою прокуратурою інтересів держави в особі Костянтинівської міської ради не була оскаржена останньою як суб`єктом владних повноважень (а.с.20-22).

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури до суду в інтересах держави в особі позивача Костянтинівської міської ради із позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, ним не було доведено факт неналежного здійснення органом місцевого самоврядування захисту інтересів держави. В зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на час звернення прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури з вказаним позовом були відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно із ч.1 ст.56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

Якщо держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

У судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний їй орган, наділений повноваженнями у спірних правововідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п.2 ч.1 ст.2 Закону).

Відповідно до п.2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенства права.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на стороні однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення від 31 березня 2005 року у справі «Ф.В. проти Франції», заява № 61517/00, п.27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так у справі «Менчинська проти Росії» (рішення від 15 січня 2009 року, заява № 42454/02, п.35), ЄСПЛ висловив таку позицію, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави. Також рішення від 01 квітня 2010 року у справі «Королев проти Росії», заява № 5447/03, п.33.

При цьому, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, п.45).

Тлумачення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, якою на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, таким є Закон України «Про прокуратуру».

У частині 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті.

Відповідно до п.п.1,2 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 ЦПК України.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч.4, ч.5 ст.56 ЦПК України).

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16ц (провадження № 14-104цс19).

У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Отже, Костянтинівською місцевою прокуратурою при пред`явлені позову було дотримано процедуру доведення необхідності звернення до суду з даним позовом. Тому апеляційний суд приходить до висновку, що звернення прокурора до суду відповідає законній меті, оскільки як суспільний, так і державний інтерес беззаперечно присутній.

Відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційний суд вважає, що ухвала про повернення позовної заяви судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, є необґрунтованою, постановлена на неповно з`ясованих обставинах справи, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи, що судом першої інстанції рішення у справі ще не ухвалювалося і не було предметом апеляційного розгляду, підстави для застосування апеляційним судом п. 13 ст. 141 ЦПК України відсутні. Тому питання щодо розподілу судових витрат має бути вирішено судом першої інстанції під час ухвалення рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Костянтинівської місцевої прокуратури на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2020 року задовольнити.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2020 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

Судді: