Провадження № 2/202/197/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання - Кишковар Н.А.

представника позивача - адвоката Грицькевич Г.С.

прокурора - Скрипник В.В.

представника відповідача - Сафонова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявоюпрокурора Індустріального району міста Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до ОСОБА_1 , третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання права державної власності та витребування майна із чужого володіння, -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2013 року прокурор Індустріального району міста Дніпропетровська (далі прокурор) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі РВ ФДМ України) звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» (далі ВАТ БМФ «Дніпроважбуд»), ОСОБА_1 , третя особа Дніпропетровська міська рада (далі ДМР), про визнання права державної власності та витребування майна із чужого володіння. З урахуванням уточнених позовних вимог, в тому числі зміну кількості учасників по справі (закриття провадження в частині пред`явлення вимог до ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» у зв`язку із його припиненням), посилаючись на ст. ст. 387, 388, 392, 1212, 1213 ЦК України, прокурор просив визнати право власності за державою в особі РВ ФДМ України на нерухоме майно, що розташоване на АДРЕСА_1 , а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення на ІІІ поверсі: прим.24 поз.1, прим.25 поз.1, прим.26 поз.1, прим.27 поз.1, прим.28. поз.1, прим.29 поз.1, прм.30 поз.1, прим.31 поз.1, прим.32 поз.1, прим.33 поз.1, прим.34 поз.1, прим.35 поз.1, прим.36 поз.1, прим.37 поз.1, прим.38 поз.1, прим.39 поз.1, прим.40 поз.1, прим.41 поз.1, прим.42 поз.1, прим.43 поз.1, прим.44 поз.1, прим.45 поз.1, прим.46 поз.1, прим.47 поз.1, прим.48 поз.1, прим.49 поз.1, загальною площею 452,2 м кв., поз. ІІІ, ІV, V, VІ, VІІ, VІІІ, ІХ, Х, ХІ, ХІІ, ХІІІ загальною площею 191,8 м кв. в загальному користуванні: ганки літ. а-ІІ, а-ІІІ, на І поверсі І-тамбур, ІІ- сходи, ІV тамбур, V сходи; на ІІ поверсі І-сходи, ІІ сходи; на ІІІ поверсі: І-сходи, ІІ сходи (далі спірне нерухоме майно) та витребувати його із володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі РВ ФДМ України. Мотивами для звернення з даними вимогами стали наступні аргументи. Так постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року у справі № 40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2010 року, позов РВ ФДМ України було задоволено частково, а саме: визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у місті Дніпропетровську, зокрема № 4 по вулиці АДРЕСА_1 10 (до складу якого входить спірне нерухоме майно); визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 року № 114 в частині включення в уставний фонд ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», зокрема цього гуртожитку; визнано недійсним акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд», затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21.12.1994 року в частині включення в уставний фонд ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», зокрема цього гуртожитку; визнано право власності за державою в особі РВ ФДМ України на вказані гуртожитки, зокрема 2, 4 та 5 поверхи, прибудинкові споруди відповідного гуртожитку АДРЕСА_2 ; вилучено із незаконного володіння ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», зокрема цей гуртожиток. В іншій частині зазначеного позову РВ ФДМ України у справі № 40/287 було відмовлено у зв`язку з тим, що решта приміщень вже не є власністю ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» і на час розгляду справи частина майна знаходиться у третіх осіб, яким воно відчужене. Виходячи з встановлених у зазначеному судовому рішенні Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року обставин недійсності правових підстав набуття ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» права власності, зокрема на гуртожиток АДРЕСА_2 , та того, що це майно підлягає поверненню у власність держави, а також у зв`язку з тим, що частина відповідного нерухомого майна була відчужена третім особам, зокрема ОСОБА_1 спірне нерухоме майно, що на момент такого відчуження відповідно було заборонено законом і про що набувач повинен був знати, на думку позивача, повинно було бути витребуваним із такого володіння з подальшим визнанням права власності на спірне майно за державою (т.1 а.с. 2-12, 58-60, 242).

РВ ФДМ України були надані письмові пояснення та відповідь на відзив, зміст яких зводиться до преюдиціального значення у даній справі обставин встановлених у справі № 40/287 (т. 1 а.с. 194-195, 229-232, т. 2).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем було подано відзив на позовну заяву за змістом якої останній вважав, що він є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, яке вибуло із володіння РВ ФДМ України з волі останнього на законних підставах. Крім того, відповідачем було подано клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки прокурор звернувся до відповідача ОСОБА_1 поза межами трирічного строку позовної давності (т.1 а.с. 183, 184, т. 2 а.с. 137-140).

Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Ухвалою судді Індсутріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2013 провадження у цивільній справі було відкрито (т. 1 а.с. 1).

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.11.2015, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.07.2016, позов прокурора було задоволено, а саме: визнано за державою в особі РВ ФДМ України право власності на спірне нерухоме майно та витребувано із володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі РВ ФДМ України спірне нерухоме майно, вирішено питання про судові витрати (т. 2 а.с. 9-15, 96-100).

30.01.2019 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.11.2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.07.2016 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції про що було винесено відповідну постанову. Крім того, в постанові було зазначено про необхідність належним чином дослідити та оцінити всі докази у справі, об`єктивно встановити обставини справи, зокрема дотримання строків позовної давності, наявності волі власника на вибуття майна відповідно до обставин конкретної приватизації, добросовісності набувача спірного нерухомого майна, та прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі (т. 2 а.с. 111-121).

Отже вислухавши доводи та пояснення позивача його представника та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до наказу виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 року № 114 на виконання Указу Президента України від 15.06.1993 року № 210 «Про корпоратизацію підприємств» та Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 року № 508, на базі будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд» створено ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» (т. 1 а.с. 157).

Указом Президента України від 19.02.1994 року № 56/94 «Про єдину систему органів приватизації в Україні» створено єдину систему органів приватизації в Україні шляхом реорганізації: регіональних відділень Фонду державного майна України в Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і органів приватизації відповідних адміністративно територіальних одиниць у регіональні відділення Фонду державного майна України; районних та міських органів приватизації у представництва Фонду державного майна України в районах та містах.

На виконання зазначеного Указу Президента України та наказу Фонду державного майна України від 23.09.1994 року № 664, яким регіональні відділення Фонду державного майна України з метою забезпечення єдиного методологічного підходу до процесів роздержавлення об`єднано з Фондом комунального майна відповідних обласних рад, РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, як державний орган приватизації, склав акт прийому-передачі документів ВАТ «Дніпроважбуд» від 27.01.1994 року, згідно з яким засновник відкритого акціонерного товариства Дніпропетровська обласна Рада народних депутатів в особі заступника голови комітету економіки Щавинського В.В. передає, а державний орган приватизації РВ ФДМУ по Дніпропетровській області в особі Коваленка ОСОБА_2 .І. приймає пакет установчих документів ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» (т. 1 а.с. 158).

Відповідно до Наказу регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області № 12/02-ПАОК від 14.06.1996 року прийнято рішення про приватизацію ВАТ «Будівельно-монтажної фірми «Дніпроважбуд» шляхом продажу акцій (т. 1 а.с.160).

Згідно із Наказом регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області № 12/62-ЗВП від 01.10.1998 року було прийнято рішення про завершення приватизації ВАТ «Будівельно-монтажної фірми «Дніпроважбуд» (т.1 а.с.163).

Таким чином, право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за першим набувачем ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» на підставі Наказу регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області за №12/62-3ВП від 01.10.1998 року. При цьому, корпоратизація і приватизація державного підприємства будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд», яке в подальшому було перетворено на ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», відбувалося за безпосередньої участі Фонду Державного майна України.

Згідно із договором купівлі-продажу житлового будинку від 18.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованим належним чином, ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» продало ОСОБА_1 спірне нерухоме майно відповідного гуртожитку № НОМЕР_1 літ. А-5, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який належав продавцю на підставі наказу РВ ФДМ України № 12/62-ЗВП від 01.10.1998 року (том 1 а.с. 49).

Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно частина будівлі цього гуртожитку літ. А-5 приміщення ІІІ поверху, належить на праві власності ОСОБА_1 (том 1 а.с. 207).

Також, з листа КП «ДМБТІ» від 15.06.2010 року № 6263 вбачається, що власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2003 року (том 1 а.с. 4748).

В подальшому постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року, у господарській справі № 40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2010 року, було задоволено частково позов РВ ФДМ України, а саме: визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у місті Дніпропетровську, а саме: АДРЕСА_3 по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 та АДРЕСА_2 . Визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 року № 114 в частині включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» указаних гуртожитків. Визнано недійсним акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» від 21.12.1994 року в частині включення указаних гуртожитків до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд». Визнано право власності за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області на ці гуртожитки і вилучено їх із незаконного володіння ВАТ БМФ «Дніпроважбуд».

Крім того, відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року у справі № 40/287 припинено провадження в частині визнання недійсним Переліку нерухомого майна (до складу якого входить спірне нерухоме майно), що передано у власність приватизованому ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», виданого ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» згідно з наказом Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 10.09.1999 року № 2-В «Про надання переліку нерухомого майна» в частині включення в статутний фонд ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», зокрема спірного нерухомого майна. Зазначений наказ не визнано недійсним. Факт передачі відповідного майна сторонами не оскаржується та не спростовано в рамках досліджених судами попередніх інстанцій доказів та встановлених ними обставин справи (т. 1 а.с .13-44).

Так, згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Виникнення права власника на витребування майна від добросовісного набувача врегульовано частиною першою статті 388 ЦК України, якою передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача, а саме: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

В той же час, приватизація майна державних підприємств України це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб (стаття 1 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств»).

За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», приватизація державного майна здійснюється, зокрема шляхом продажу часток (акцій, паїв) у майні підприємств на аукціоні, за конкурсом, на фондовій біржі та іншими способами, що передбачають конкуренцію покупців.

Продаж часток (акцій, паїв), що належать державі в майні господарських товариств, здійснюється шляхом перетворення державних підприємств у акціонерні товариства. При перетворенні державного підприємства в акціонерне товариство його засновником виступає відповідний орган приватизації, який діє в межах повноважень, передбачених для засновників акціонерного товариства законодавством (частини перша, друга статті 18 «Про приватизацію майна державних підприємств» ).

Пунктом 1 Указу Президента України від 19.02.1994 року № 56/94 «Про єдину систему органів приватизації в Україні» з метою прискорення процесу приватизації державного майна, забезпечення єдиного методологічного підходу до цього процесу та створення сприятливих умов для виконання Державної програми приватизації створено єдину систему органів приватизації в Україні шляхом реорганізації регіональних відділень Фонду державного майна України в Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і органів приватизації відповідних адміністративно-територіальних одиниць у регіональні відділення Фонду державного майна України.

З моменту прийняття рішення про приватизацію державного майна функції управління цим майном переходять до відповідного органу приватизації (пункт 3 Указу Президента України від 19.02.1994 року № 56/94 «Про єдину систему органів приватизації в Україні»).

Регіональне відділення Фонду державного майна України є державним органом, який створюється Фондом державного майна України, і йому підпорядковується (абзац перший пункту 1 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 412).

Регіональне відділення Фонду державного майна України відповідно до покладених на нього завдань і в межах своїх повноважень, зокрема: розробляє пропозиції щодо приватизації майна, яке перебуває у державній власності; здійснює повноваження представника Фонду державного майна України в керівних органах господарських товариств, власником акцій (часток, паїв) яких є держава; здійснює продаж об`єктів приватизації; здійснює управління та розпоряджається майном підприємств, установ і організацій, що перебуває у державній власності, в процесі приватизації; приймає рішення про передачу власникам приватизованих об`єктів у довготермінову оренду будівель і споруд, приватизація яких заборонена відповідно до чинного законодавства; контролює виконання актів законодавства (підпункти 1, 3, 5, 9, 10 та 25 пункту 4 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 412).

Ураховуючи наведене, з`ясовуючи питання чи вибуло спірне нерухоме майно з володіння власника держави в особі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, поза його волею, необхідно дійти до висновку, що саме РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, як представник держави в процедурі приватизації, у межах своїх функціональних обов`язків, прийняв накази від 14.06.1996 року № 12/02-ПАОК про початок приватизації ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» шляхом продажу акцій, та від 01.10.1998 року № 12/62-ЗВП на підставі яких спірне нерухоме майно передано у власність ВАТ БМФ «Дніпроважбуд». Отже, спірне майно вибуло з володіння держави в особі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області з волі власника.

Зазначений висновок також свідчить про те, що РВ ФДМ України, як представник держави в процедурі приватизації, очевидно міг знати про передачу спірного нерухомого майна ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» в процесі приватизації цього підприємства, тобто бути обізнаним про порушення його права ще у 1998 році. Тим більше, що воля РВ ФДМ України як представника держави щодо приватизації ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» в цілому реалізована та не ставиться під сумнів, оскільки ця приватизація сама по собі не оскаржується в суді.

Таким чином, стороною позивача було пропущено передбачений законодавством трирічний строк (ст. 257 ЦК України) звернення до суду.

Крім вищевикладеного, суд звертає увагу, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (частина перша статті 1 Закону України від 02.09.1993 № 3425-XII «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі Закон про нотаріат).

Нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (частина перша статті 7 Закону про нотаріат).

Нотаріуси зобов`язані здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до Закону про нотаріат і принесеної присяги, сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду, зберігати в таємниці відомості, одержані ними, у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій, відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам (абзац перший пункту 5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 № 18/5 в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за № 157/6445 (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі Положення про реєстрацію), Положення про реєстрацію визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності. Воно діє на всій території України і є обов`язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності.

Реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації (пункт 1.3 Положення про реєстрацію).

Відповідно до абзаців другого та третього пункту 1.13 Положення про реєстрацію етапами реєстрації відповідних прав, зокрема є: приймання й перевірка документів, поданих для реєстрації прав власності на нерухоме майно; установлення відсутності підстав для відмови в реєстрації прав.

У реєстрації прав на нерухоме майно може бути відмовлено, зокрема якщо подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства (абзац п`ятий пункту 3.3 Положення про реєстрацію).

Реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і пред`явленим правовстановлювальним документам (абзац перший пункту 3.5 Положення про реєстрацію).

В той же час, в посвідчувальному написі нотаріуса, який міститься на договорі купівлі-продажу від 18.11.2003, чітко зазначено, що відсутність заборони та належність ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» майна, що відчужується, перевірено нотаріусом.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 18.11.2003 року спірне нерухоме майно було належним чином зареєстроване за ВАТ БМФ «Дніпроважбуд». Законодавство не передбачало у відповідача зобов`язання щодо перевірки та встановлення законності такої реєстрації прав продавця на спірне нерухоме майно. Відповідно до зазначених правових норм таке завдання покладено саме на державу, яка через забезпечення діяльності нотаріату та процедур державної реєстрації прав на нерухоме майно має забезпечувати певний розумний рівень захисту прав набувача нерухомого майна, зокрема відповідно до статей 13 та 42 Конституції України.

Крім того, на момент укладення договору купівлі-продажу від 18.11.2003 року постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року у справі № 40/287 прийнята не була.

Нікчемність або недійсність договору купівлі-продажу від 18.11.2003 року встановлена не була, він не був визнаний неукладеним.

Отже, дотримуючись принципу оцінки доказів, судом встановлено, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна. При цьому суд враховує те, що відповідач придбував спірне майно у ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» на підставі нотаріально посвідченого правочину, котрий в установленому законом порядку недійсним не визнавався. Таким чином, відповідач не знав і не міг знати, що ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» не мало права відчужувати спірне майно.

Щодо посилання сторони позивача на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 №40/287, що дане рішення є преюдиціальним для прийняття рішення в даній цивільній справі, суд вважає такі доводи безпідставними.

Так, у пункті 7 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення» зазначено, що за змістом ч. 3 ст. 14, ч. 3 ст. 61, ч. 2 ст. 223 ЦПК України, особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. На цьому ж наголошується у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Зокрема, зазначено, що за змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені під час розгляду справи за позовами про право на майно, не мають обов`язкової сили для осіб, які не брали участі у справі.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 387, 388ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог прокурора Індустріального району міста Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до ОСОБА_1 , третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання права державної власності та витребування майна із чужого володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 лютого 2020 року.

Суддя Г.О. Кухтін