Справа № 210/890/20
провадження №2/216/2793/20
24 вересня 2020 року
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Бутенко М.В.
за участю секретаря Клименко О.В.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в м. Кривий Ріг в Дніпропетровській області цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Криворізький міський центр соціальних служб для сім`ї та молоді, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
Орган опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Криворізький міський центр соціальних служб для сім`ї та молоді, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Просить суд винести рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 передати органу опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради для вирішення питання подальшого їх улаштування до сімейних форм виховання або до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення. На підставі ст.. 166 Сімейного кодексу України, одночасно стягнути зі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь майбутнього опікуна або дитячого державного закладу де перебуватимуть діти, на утримання малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та гарантовано не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.
Представник позивача Органу опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради Казакова М. І. в судове засідання не зявилася, звернулася до суду з письмовою заявою у якій просить суд розглянути справу за її відсутністю та без застосування технічного запису, в заочному порядку, задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідачі про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи є підтверджуючи документи: ОСОБА_1 за місцем реєстраційного обліку, ОСОБА_2 за місцем відбування покарання, у тому числі і на сайті суду. Відповідачі не надали на адресу суду жодної заяви, клопотання або заперечення щодо позову. На думку суду, така поведінка відповідачів свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди представника позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Третя особа ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою у якій просить суд розглянути справу за його відсутністю та без застосування технічного запису, в заочному порядку, задовольнити позов в повному обсязі.
Представник третьої особи - Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї та молоди в судове засідання не з`явився.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, судом встановлено, що до виконкому Металургійної районної у місті ради звернувся гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з питання позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При розгляді даного питання стало відомо, що малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане 22.09.2018 Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 , видане 29.10.2014 Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області) проживають разом з гр. ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відбуває покарання у державній установі «Солонянська виправна колонія № 21», з малолітніми не спілкується, не бере участі у їх утриманні та вихованні.
Відповідачі, гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , з 29.07.2010 перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб НОМЕР_4 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області) від якого народилися двоє дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Гр. ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні малолітніх не брав. Тричі притягувався до кримінальної відповідальності: 27.10.2008 - за ст. 186 ч. 2, ст. 69 КкУ; 25.02.2015 - за ст. 185 ч. 2 КкУ; 26.04.2016 - за ст. 186 ч. 2, ст. 71, ст.72 ч. 5 КкУ.
22.03.2019 батько дітей надав письмову заяву про те, що з гр. ОСОБА_1 не підтримує стосунків, а малолітнім ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є біологічним батьком. Крім того, він зазначив, що не проти позбавлення його батьківських прав відносно вищезазначених малолітніх.
Гр. ОСОБА_1 не піклується про дітей, безвідповідально ставиться до їх здоров`я, не сприяє їх фізичному і духовному розвитку. Так, її старший син, ОСОБА_5 постійно проживає з гр. ОСОБА_3 , який вважає себе батьком малолітніх, за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації КНП «Центр медико-санітарної допомоги № 5» КМР діти мешкають з гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . він здійснює догляд за ними при наданні медичної допомоги.
Згідно з характеристикою КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) № 246», ОСОБА_6 відвідує даний заклад з 29.06.2017. Хлопчика виховує гр. ОСОБА_3 , який створює всі умови для розвитку та навчання дитини. Мати, ОСОБА_1 до закладу не приходить, з вихователем не спілкується.
За інформацією Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 19.06.2018, матір разом з молодшою дитиною, ОСОБА_4 , мешкала за адресою: АДРЕСА_2 у будинку, непридатному для проживання, у неї був відсутній паспорт, тому молодша дитина також була без будь-яких документів. У зв`язку з чим центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з матір`ю проводилася відповідна робота, але гр. ОСОБА_1 , не виконувала рекомендацій фахівця, на заплановані зустрічі не з`являлася.
Згідно з повідомленням КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня № 2» КМР» від 09.07.2018 № 248 у педіатричному відділенні з 04.07.2018 по 07.07.2018 перебував малолітній ОСОБА_4 , з діагнозом: гострий бронхіт. Мати та дитина були доставлені до лікарні каретою швидкої допомоги. При цьому мати перебувала у стані алкогольного сп`яніння. 07.07.2018 гр. ОСОБА_1 , з дитиною самовільно покинула стаціонарне відділення, чим поставила під загрозу життя та здоров`я дитини.
Після повернення з лікарні, матір залишила молодшу дитину на проживання та виховання у родині гр. ОСОБА_3 , з того часу життям дітей не цікавиться, не працює, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, приходить дуже рідко, а після її «візитів» з будинку зникають речі та гроші.
Гр. ОСОБА_1 заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.04.2011 позбавлена батьківських прав відносно двох старших дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Працівниками Металургійного ВП КВП ГУ НП в Дніпропетровській області було опитано громадян за місцем мешкання матері малолітніх, які повідомили, що на момент проживання вона не виконувала своїх обов`язків по догляду за дітьми. Зараз гр. ОСОБА_1 часто з`являється на подвір`ї багатоквартирного будинку в нетверезому стані, постійного місця проживання не має, загалом веде аморальний спосіб життя.
На даний час гр. ОСОБА_1 дітей не відвідує, не підтримує з ними зв`язок, їх здоров`ям та долею не цікавиться, матеріальної допомоги їм не надає, місце її перебування - невідоме. Зазначені обставини свідчать про те, що мати свідомо злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Згідно висновку виконкому Металургійної районної у місті ради, як органу опіки та піклування, про необхідність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено, що ураховуючи інтереси дітей та керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, виконком Металургійної районної у місті ради вважає за необхідне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьків від виховання дітей, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачів до своїх батьківських обов`язків.
Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України).
При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них..
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).
При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України).
Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.
Згідно ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування; Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).
Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).
Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачів має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини, і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.
Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідачів, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України).
Так, відповідачам, як батькам малолітніх дітей в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК).
Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.
Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.
Повертаючись до обставин даної справи Суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не приймають участі в навчально-виховному процесі своїх дітей, не цікавляться здоров*ям дітей, не утримують їх.
Наведене в своїй сукупності на думку Суду може свідчити про ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків.
При цьому, в даній конкретній ситуації Судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідачі жодного разу не звернулися до уповноважених органів держави з метою захисту прав своїх дітей, сприянні їм будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки.
Суд зауважує, що сам факт ігнорування відповідачами позову свідчить про їх небажання реалізувати батьківські права відносно своїх дітей.
За таких обставин позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дітей у батьків, оскільки вони з ними не проживають протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батьків зі своїми дітьми.
Тобто, позбавлення батьківських прав відповідачів фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьками та дітьми.
Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни їх поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169).
В правовідносинах, що склались між сторонами, Суд не знаходить підстав для попередження відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідачам надавалась можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання дітей, такий час у них був і протягом судового розгляду, але виходячи з наведених вище обставин, батьки дітей таких заходів не вжили.
Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дітей відповідачами, свідомого нехтування ними своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.
В даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачі можуть бути позбавлені батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3).
Судом встановлено, що відповідачі не цікавляться вихованням, навчанням, станом здоров`я, дітей, не утримують їх, та не бачаться з ним тобто свідомо ухиляються від виховання своїх дітей та нехтують своїми обов`язками, а тому є всі підстави позбавити батьківських прав ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, та становить 840,80 грн.
Отже з урахуванням наведеного з відповідачів у рівних долях на користь держави підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 840.80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 81, 89, 128, 133, 141, 197, 258-259, 263-265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, ст. 164 -166 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд -
Позов Органу опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Криворізький міський центр соціальних служб для сім`ї та молоді, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 передати органу опіки та піклування виконкому Металургійної районної у місті ради для вирішення питання подальшого їх улаштування до сімейних форм виховання або до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення.
Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (з кожного окремо), аліменти на користь майбутнього опікуна або дитячого державного закладу де перебуватимуть діти, на утримання малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та гарантовано не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних долях, судовий збір на користь держави у сумі 840,80 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя М. В. Бутенко