Провадження № 22-ц/801/1485/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 рокуСправа № 127/13280/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М.,

учасники справи:

позивач: Заступник керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області (вінницький рибоохоронний патруль),

відповідач: Пастушенко В.С.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом заступника керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області (Вінницький рибоохоронний патруль) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою керівника Немирівської місцевої прокуратури на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2020 року про повернення позовної заяви, постановлену в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., дата складення повного тексту ухвали невідома,

встановив:

У червні 2020 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява заступника керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області (Вінницький рибоохоронний патруль) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2020 року позовну заяву заступника керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області (Вінницький рибоохоронний патруль) повернуто заявнику.

Ухвала суду мотивована тим, що заступник керівника Немирівської місцевої прокуратури може бути уповноважений на підписання позовної заяви прокуратури лише у разі відсутності на дату її підписання і подання керівника Немирівської місцевої прокуратури та його першого заступника, проте доказів відсутності керівника Немирівської місцевої прокуратури та його першого заступника станом на дату підписання позовної заяви 19 червня 2020 прокурором не надано.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, керівник Немирівської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив суд скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що право подання позовної заяви в порядку представництва інтересів держави надається, зокрема, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, а тому вважає, що суд першої інстанції помилково повернув позовну заяву, яка подана та підписана заступником керівника Немирівської місцевої прокуратури, з підстав п. 1 ч.4 ст. 185 ЦПК України. Вважає, що заступник керівника Немирівської місцевої прокуратури діяв в межах наданих йому законом повноважень. Крім того, вважає, що Вінницьким міським судом Вінницької області помилково застосовано висновки Верховного суду, оскільки вони стосуються інших правовідносин, де прокуратура виступає самостійним позивачем в статусі юридичної особи, а не здійснює функції представництва інтересів держави.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення у відзивах на неї, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що заступник керівника Немирівської місцевої прокуратури не мав повноважень на підписання та подачу позовної заяви.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Частиною 1 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Межі повноважень прокурора передбачені як Цивільним процесуальним кодексом України, так і Законом України «Про прокуратуру».

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Повноваження прокурора передбачені ч. 3 ст. 56 ЦПК України, згідно з якою у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У наведених випадках прокурор виконує функцію представництва інтересів держави, яка є його конституційним обов`язком.

Представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Право подання процесуальних документів при реалізації конституційної функції представництва інтересів держави визначено ст. 24 Закону України «Про прокуратуру». Право подання позовної заяви (заяв, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про прокуратуру» функції прокуратури здійснюються виключно прокурорами, перелік посад яких вказано у ст. 15 цього Закону.

За змістом ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» у системі прокуратури України діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. Утворення, реорганізація та ліквідація окружних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором. Окружну прокуратуру очолює керівник окружної прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників. При цьому прокурори мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру»).

Пунктом 6.1 наказу Генеральної прокуратури України №186 від 21 вересня 2018 року «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень» визначено, що позови (заяви) слід надсилати до суду за підписом Генерального прокурора, його першого заступника та заступників, керівників регіональних і місцевих прокуратур, їхніх перших заступників та заступників.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів держави в суді, реалізація якої здійснюється через систему органів прокуратури в порядку вчинення процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави.

Разом з тим, за змістом п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» керівник окружної прокуратури представляє окружну прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями. У разі відсутності керівника окружної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник окружної прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника окружної прокуратури.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що не можна ототожнювати статус прокурора, який здійснює представництво інтересів держави в суді, зі статусом представника в адміністративному процесі. Тим самим посилання суду першої інстанції на постанови Верховного Суду в адміністративних справах №819/478/17 від 27 травня 2020 року, №819/198/17 від 25 вересня 2019 року не є релевантними, оскільки у зазначених справах позовна заява подана на захист прав, свобод та інтересів прокуратури, як самостійного позивача у статусі юридичної особи, а не на виконання прокурорської функції представництва інтересів в суді (п. 25 постанови від 25 вересня 2019 року, п. 28 постанови від 27 травня 2020 року).

Слід констатувати, що види представництва сторін у суді, врегульовані ст.ст. 58-64 ЦПК України, передбачають обов`язковий порядок правових відносин між представником і особою, яку він представляє. Повноваження ж прокурора при здійсненні представництва інтересів держави в суді визначені ст.ст. 56, 57 ЦПК України.

У даній справі прокурор реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави, а саме Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області (Вінницький рибоохоронний патруль) та позов подано виключно з цією метою, а не для захисту особистих прав та інтересів Немирівської місцевої прокуратури як юридичної особи.

Таким чином, слід розмежовувати прокуратуру в організаційних відносинах з державними органами, як юридичну особу, де оскаржуються дії її службових осіб (надання чи ненадання відповіді на звернення тощо), як роботодавця (щодо звільнення чи притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника), як в ході організаційно-господарської роботи (стороною договорів щодо ремонту приміщень прокуратур, поставки газу тощо), та в ході виконання її конституційних функцій, як органу держави, зокрема щодо здійснення представництва інтересів держави в суді.

У першому випадку - як юридичну особу прокуратуру представляє її керівник, в разі його відсутності перший заступник, в разі його відсутності відповідний заступник (ст. 9, ст. 11, ст. 13 Закону України «Про прокуратуру»). А в другому випадку як орган держави функції прокуратури здійснюються виключно прокурорами.

Оскільки позов заступника керівника Немирівської місцевої прокуратури заявлений з підстав, наведених у другому випадку, тобто спрямований на виконання конституційних функцій, як органу держави, останній не повинен бути підписаний виключно керівником або його першим заступником, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Таким чином, судом безпідставно ототожнено правовий статус особи, яка представляє конкретну юридичну особу, зокрема, Немирівську місцеву прокуратуру на підставі відповідних до закону, статутів, положень тощо, та прокурора, який здійснює представництво інтересів держави відповідно до статті 131-1 Конституції України.

Як наслідок, судом помилково не застосовано положення ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», який є спеціальним законом та надає заступнику Немирівської місцевої прокуратури право подання позовної заяви, у тому числі в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що позов підписано заступником керівника Немирівської місцевої прокуратури в межах наданої чинним законодавством компетенції, висновок суду попередньої інстанції про подання та підписання позовної заяви неуповноваженою особою є необґрунтованим.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Немирівської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (Вінницького міського суду Вінницької області вул. Грушевського, 17, м. Вінниця).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета