Справа № 450/3002/17 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3488/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

02 листопада 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила, до відповідача ОСОБА_1 про стягнення завданих внаслідок ДТП майнової та моральної шкоди та до відповідача ПрАТ «СК «Провідна» про стягнення майнової шкоди.

Мотивувала позов тим, що 30 листопада 2016 року на 536 км 440 м автодороги М-06 «Київ Чоп» поблизу с. Гамаліївка Львівської області Пустомитівського району ОСОБА_4 , керуючи вантажним автомобілем марки «Мерседес» номерний знак НОМЕР_1 , не впорався з керуванням і здійснив зіткнення з належним позивачу автомобілем марки «Лексус ЕС 350», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП вона, як пасажир автомобіля марки «Лексус ЕС 350», отримала тілесні ушкодження, а саме забій м`яких тканин лівої гомілки, а автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень. У день ДТП слідчим СВ Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НП у Львівській області Петрів Б.П. було здійснено огляд місця ДТП, за результатами якого складено протокол огляду та схему місця події. Відомості про подію 01 грудня 2016 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002593 за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України. В процесі досудового розслідування встановлено, що автомобіль марки «Мерседес» номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , а водій ОСОБА_4 перебуває в трудових відносинах з власником транспортного засобу. Окрім цього розслідуванням встановлено, що водій автомобіля марки «Мерседес» не врахував дорожньої обстановки, був неуважним, не обрав безпечної швидкості руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Лексус», якому завдано значних механічних пошкоджень. Вказаний автомобіль належить їй на праві приватної власності. Відповідно до розрахункових документів, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 351 773 грн 92 коп., а відтак ця сума підлягає стягненню з відповідачів. Окрім цього позивачу внаслідок ДТП було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює 20 000 грн. Обґрунтовує такий розмір моральної шкоди тим, що завдані їй внаслідок ДТП тілесні ушкодження спричинили фізичний біль та певний час після події ускладнювали життя, унеможливлювали нормальне її пересування. Крім того, саме по собі пошкодження майна позивача внаслідок ДТП також спричинило їй значний стрес, душевні страждання, викликані неможливістю протягом тривалого часу використовувати свою власність за її призначенням.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь ОСОБА_3 100000,00 гривень заподіяної майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 251773,92 гривень заподіяної майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 20000,00 гривень заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" в доход держави судовий збір у розмірі 1000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 2717,74 гривень.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування ст. 22 ЦК України, пункту 2.4 Наказу Міністерства юстиції №142/5/2092 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів , ст. 7 Закону України « Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України. Вважає, що моральна шкода у розмірі 20 000 грн завищена, з огляду на те, що позивач отримав легкі тілесні ушкодження. Заперечує наявність будь-яких зобов`язань перед позивачем, які б могли виникнути з підстав передбачених ст.1172 ЦК України. Також, звертає увагу на те, що між ним та ОСОБА_4 немає жодних трудових відносин. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача ОСОБА_6 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, проте підтверджуючих документів суду не надав, тому колегія суддів, вважає за можливе проводити розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що 30 листопада 2016 року на 536 км 440 м автодороги М-06 «Київ Чоп» поблизу с. Гамаліївка Львівської області Пустомитівського району ОСОБА_4 , керуючи вантажним автомобілем марки «Мерседес» номерний знак НОМЕР_1 , не впорався з керуванням і здійснив зіткнення з автомобілем марки «Лексус ЕС 350, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «Лексус ЕС 350» ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, а саме забій м`яких тканин лівої гомілки, а автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року постанову Гощанського районного суду Рівненської області від 05 листопада 2018 року відносно ОСОБА_4 скасовано, винесено нову постанову суду, якою визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Згідно з указаною постановою ОСОБА_4 30 листопада 2016 року о 21 год. 45 хв., рухаючись на автомобілі марки «Мерседес» номерний знак НОМЕР_1 , на 560 км автодороги Київ Чоп, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та вчинив зіткнення з автомобілем марки «Лексус» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , чим порушив вимогу пунктів 2.3 «Б», 12.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

За ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом також установлено, що автомобіль марки «Мерседес-Бенц Атего 818» номерний знак НОМЕР_1 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 ; автомобіль марки «Лексус ЕС 350» номерний знак НОМЕР_2 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Провідна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1129130/1804/16.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення із ПрАТ «СК «Провідна» страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн, що становить ліміт відповідальності страховика по одному пошкодженню.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність , у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до приписів ч.1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода,завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа,що завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Установлено в ході розгляду справи, що договір оренди транспортного засобу марки «Мерседес-Бенц Атего 818» номерний знак НОМЕР_1 від 15.11.2016 (а.с.100 т.1) був укладений ОСОБА_1 та Ющак з порушенням вимог ст. 799 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що договір оренди транспортного засобу від 15.11.2016 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , є нікчемним, та таким, що не породжує ніяких прав та обов`язків між сторонами, оскільки не був посвідчений нотаріально.

Ураховуючи той факт, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Мерседес-Бенц Атего 818» номерний знак НОМЕР_1 , а ОСОБА_4 керував вказаним автомобілем з дозволу самого власника, на підставі договору, який є нікчемним, то виходячи з вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України саме власник вказаного автомобіля ОСОБА_1 є особою, з якої належить стягувати кошти на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної ДТП.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Актами № 36, 36/1 здачі-приймання виконаних робіт по обслуговуванню та ремонту автомобіля марки «Лексус ЕС 350» номерний знак НОМЕР_2 від 01 лютого 2017 року встановлено, що вартість відновлювальних ремонтних робіт зазначеного автомобіля становила 76 783 грн. Товарним чеком від 01 лютого 2017 року стверджується, що вказана сума була сплачена ФОП ОСОБА_7 .

Розрахунками вартості запчастин, здійсненими ФОП ОСОБА_8 , стверджується, що загальна вартість запчастин для ремонту становить 274 990 грн 93 коп. Квитанціями до прибуткового касових ордерів № № 1, 2 від 10 та 24 січня 2017 року встановлено, що позивач здійснила оплату по розрахункових накладних № № 1650, 1635 від 10 та 24 січня 2017 року у сумі 274 990 грн. 92 коп.

Установивши, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача марки «Лексус ЕС 350» становить 351 773 грн 92 коп., суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 251 773 грн 92 коп. майнової шкоди з урахування страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи позов у частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що з вини відповідача позивачу була завдана моральна шкода, оскільки вона перенесла моральні страждання у зв`язку із спричиненням їй тілесних ушкоджень та пошкодженням майна, та змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд першої інстанції визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, їх тривалості, виходячи з засад розумності та виваженості. Вищенаведене відповідає п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 24.09.2020

Головуючий

Судді