КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лівінський С.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року про повернення заяви заявнику по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою до Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, третя особа: АТ «УКРСИББАНК», в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця в частині накладення арешту на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Укрсиббанк» та призначений для виплат заробітної плати ОСОБА_1 та зобов`язати державного виконавця Кузьмишина Е.М. скасувати постанову від 29.07.2019 ВП № 59606339 в частині накладення арешту на кошти боржника, які містяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий в АТ «Укрсиббанк» (а.с. 2-6).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.01.2020 позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с. 47).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що звертаючись до суду із зазначеними вимогами, документи писав особисто, сам не є юристом і з позовних вимог і структури позову видно, що він оскаржує дії державного виконавця і має саме це на увазі, крім того, за звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця судовий збір не сплачується у відповідності до роз`яснень Верховного суду у постанові від 14.02.2018 (справа №586/6044/2013) (а.с. 51-53).

Справу розглянуто в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 обрав найбільш прийнятний для себе спосіб захисту порушеного права, в порядку позовного провадження, а чинний цивільний процесуальний закон не передбачає можливості заявника лавірувати з однієї форми звернення до суду на іншу в межах одного судового провадження, крім того, судове рішення про залишення позовної заяви без руху залишено не виконаним, жодних причин неможливості усунення недоліків не наведено.

Але погодитись з такими висновками в повному обсязі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця та скасувати постанову від 29.07.2019 в частині накладення арешту на кошти боржника.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.11.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк у десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків з тих підстав, що за змістом вимог та обґрунтуванням позовна заява ОСОБА_1 схожа на скаргу на дії державного виконавця під час виконання судового рішення, разом з тим заявником обрано форму звернення до суду саме в порядку позовного провадження (розділ ІІІ ЦПК України), крім того позивачем не сплачено судовий збір (а.с. 20-20зв.).

29.11.2019 ОСОБА_1 було подано клопотання про усунення недоліків, в якому зазначалось, що ним уточнено характер та назву поданого документа та підтверджено, що він звертався до суду саме зі скаргою на дії державного виконавця, яку лише помилково назвав позовною. Зазначив, що уточнюючі вимоги скарги викладено у відповідності до ст. 447 ЦПК України, крім того судовий збір за звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця не справляється (а.с. 24-25).

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Аналогічні норми зазначено у ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У частинах 1, 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» такі скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК та містити відомості, перелічені п.4 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження».

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді цих скарг, до цих скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Частиною 4 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Отже, ОСОБА_1 на виконання ухвали про залишення його заяви без руху, було усунуто усі зазначені судом недоліки.

Щодо сплати судового збору за звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, то Законом України «Про судовий збір» передбачено сплату судового збору за звернення до суду з вимогами позовного характеру. В даному випадку, зі змісту позовної заяви, яку, під час усунення недоліків, було виправлено на скаргу, вбачається що ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця про накладення арешту на картковий рахунок банку, який призначений для виплати заробітної плати, а Законом України «Про судовий збір» не передбачено стягнення судового збору за звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. В даному випадку у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення судового збору зі скаржника.

Таким чином, зазначаючи в ухвалі про залишення скарги без руху, судом першої інстанції вірно зазначено, що зі змісту та обґрунтування заявлених вимог вбачається, що така заява схожа на скаргу на дії державного виконавця під час виконання судового рішення, що саме і мав ОСОБА_1 на увазі, подаючи уточнену скаргу з вірно зазначеними її учасниками.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов взаємовиключних висновків, вказавши, що нормами чинного процесуального закону не передбачено переходу одного судового провадження в інший, залишив заяву ОСОБА_1 без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків, усунення яких, з позиції суду, є неможливим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала про визнання скарги неподаною та повернення її скаржнику постановлена суддею передчасно, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 січня 2020 року про повернення заяви заявнику по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії скасувати, асправу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський