ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року м. Чернівці справа № 725/5566/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І. Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Іванюка Віктора Ігоровича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 травня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Федіної А.В., дата складання повного тексту рішення 29 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання.

Посилалось на те, що 01.08.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №50012311 від 01.08.2014 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на придбання транспортного засобу марки Volkswagen T5GP Kasten та оплати страхових внесків на суму 366752 грн, що еквівалентно 29200 доларів США, та додатковий кредит в сумі 124924,90 грн, що еквівалентно 9946,25 доларів США. За користування кредитними коштами та додатковим кредитом відповідач зобов`язувався сплачувати відсотки у розмірі 10,5 % річних.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань постановою Чернівецького апеляційного суду від 30.05.2019 року змінено рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.01.2019 року та стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50012311 від 01 серпня 2014 року в розмірі 581083 грн 74 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Провадження №22-ц/822/719/20 Категорія 19/27

Зазначена заборгованість вказаним судовим рішенням стягнута з відповідача станом на липень 2017 року, проте останній на момент звернення позивача з даним позовом зазначене судове рішення не виконав, заборгованість за кредитним договором не погасив, а тому повинен нести відповідальність за неналежне виконання грошового зобов`язання та сплатити позивачу 3 % річних від суми заборгованості за кредитом у розмірі 440 703 грн 71 коп. за період з 13.07.2017 року по 13.08.2019 року в розмірі 27565,11 грн., а також за аналогічний період інфляційні в розмірі 87300,56 грн, всього 114865,67 грн.

На підставі вище викладеного ТОВ «Порше Мобіліті» просило стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 114865,67 грн за неналежне виконання грошового зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором №50012311 від 01.08.2014 року, з яких 27565,11 грн - 3 % річних за період з 13.07.2017 року по 13.08.2019 року та 87300,56 грн - інфляційні за аналогічний період, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 травня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 3 % річних за період з 13.07.2017 року по 13.08.2019 року в сумі 27565,11 грн за невиконання грошового зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором №50012311 від 01.08.2014 року.

В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Іванюк В.І., який діє в інтересах ТОВ «Порше Мобіліті», подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних витрат за період з 13.07.2017 року по 13.08.2019 року у розмірі 87 300 грн 56 коп., в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

Вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення.

Від відповідача у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції посилався на те, що в позові про стягнення інфляційних втрат позивач посилався на суму прострочення, від якої розраховуються такі втрати, яка згідно постанови Чернівецького апеляційного суду від 30.05.2019 року є 440703 грн 71 коп., проте, у зв`язку з тим, що всі платежі за кредитним договором самостійно коригувались позивачем під час виставляння рахунків позичальнику відповідно до офіційного курсу долара США станом на момент звернення до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, у позивача не виникло втрат у зв`язку зі знеціненням гривні, що є підставою для відмови у задоволенні цих вимог.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції.

Судом належними і допустимими доказами встановлено, що 01 серпня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем укладено кредитний договір №50012311, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 366752 грн, що на дату укладення договору становило еквівалент в сумі 29200 доларів США, та додатковий кредит у розмірі 124924 грн 90 коп., що на дату укладення договору становило еквівалент в сумі 9946,25 доларів США, зі змінною процентною ставкою за користування кредитом 10,50% на рік, на строк до 15 серпня 2019 року, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW модель T5GP Kasten, 2014 року випуску, та сплати страхових платежів (а. с. 7).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором у вересні 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 30.05.2019 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 січня 2019 року змінено, позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50012311 від 01.08.2014 року в розмірі 581083 грн 74 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 440 703 грн 71 коп.; 3% річних за прострочення дострокового повернення кредиту в розмірі 6785 грн 17 коп.; сплати чергових платежів за додатковим кредитом у розмірі 5189 грн 15 коп.; 3% річних за час прострочення за додатковим кредитом у розмірі 9 грн 81 коп.; пені за час прострочення за додатковим кредитом у розмірі 32 грн 70 коп.; 73350 грн 40 коп. - штраф на підставі п. 8.2 кредитного договору у розмірі 20% суми кредиту; 55 012 грн 80 коп. - штраф на підставі п. 8.4 кредитного договору у розмірі 15% суми кредиту; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 8260 грн 58 коп. витрат зі сплати судового збору.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що судовим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача грошову суму, зокрема заборгованість за кредитом у розмірі 440 703 грн 71 коп., таке зобов`язання щодо виконання вказаного судового рішення зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, у зв`язку з чим невиконання відповідачем судового рішення в частині сплати вказаної суми коштів дає підстави для застосування відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України.

Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц та Верховного суду України, яка викладена у постанові від 30.03.2016 року №6-2168цс15.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних витрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в їх задоволенні слід відмовити.

Так, відповідно до п. 1.1 Загальних умов кредитування, підписаних ТОВ «Порше Мобіліті» та позичальником, які є додатком до кредитного договору, компанія зобов`язалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. У кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін (а/с 11).

Згідно з п. 1.3 Загальних умов кредитування сторони погодилися, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

У пп. 1.3.1 п. 1.3 Загальних умов кредитування визначено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі.

Саме у такий спосіб сторони на момент укладання договорів досягли згоди щодо забезпечення гарантій позивача від знецінення національної валюти.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи та надав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Тому відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 29 вересня 2020 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Іванюка Віктора Ігоровича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк