Провадження № 2/550/244/20
У Х В А Л А

30 вересня 2020 року смт.Чутове

Суддя Чутівського районного суду Полтавської області Я. О. Ланна розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Широкової В, Київського районного суду м. Харкова, Харківського апеляційного суду, третя особа: Управління юстиції Харківської області про відшкодування моральної шкоди, -

у с т а н о в и в

25.09.2020 із Полтавського апеляційного суду в провадження Чутівського районного суду Полтавської області надійшла цивільна справа №953/11859/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Широкової В, Київського районного суду м. Харкова, Харківського апеляційного суду, третя особа: Управління юстиції Харківської області про відшкодування моральної шкоди.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2020, позовна заява ОСОБА_1 передана в провадження судді Ланни Я.О.

Як вбачається із змісту позовної заяви, а саме її прохальної частини, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати такими, що вчинені з порушенням порядку нотаріального посвідчення правочинів приватними нотаріусами Харківського міського нотаріального округу Широковою В. (Базилевич) та ОСОБА_2 у період з 2002-2020 рр.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження суддя встановив, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 та ст.177 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.3 ст.175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити, зокрема зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 , в якій зазначено трьох відповідачів, суддя вважає, що ці вимоги позивачем не виконано, оскільки позовна заява не містить зазначення вимог щодо кожного з них.

Суддя також звертає увагу, що в провадженні Чутівського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом №953/11859/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Широкової В, Київського районного суду м. Харкова, Харківського апеляційного суду, третя особа: Управління юстиції Харківської області, назву якої позивач зазначає як «про відшкодування моральної шкоди». Разом з тим, як вбачається із змісту позовної заяви, а саме її прохальної частини, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати такими, що вчинені з порушенням порядку нотаріального посвідчення правочинів приватними нотаріусами Харківського міського нотаріального округу Широковою В. (Базилевич) та ОСОБА_2 у період з 2002-2020 рр.

Проте, у прохальній частині позовної заяви не вказано вимогу про відшкодування моральної шкоди із зазначенням її розміру, що позбавляє суд можливості визначити зміст позовних вимог з якими позивач звертається до суду.

Крім того, як вбачається із змісту позовної заяви, а саме її прохальної частини, позивач ОСОБА_1 прохає суд, визнати правочини, вчинені приватним нотаріусом Широковою В. - такими, що вчинені з порушенням порядку нотаріального посвідчення правочинів. Як зазначає позивач, дані правочини стосувалися використання нотаріусом паспортів без його відома та відома інших осіб (його сестри, ОСОБА_3 , його матері - ОСОБА_4 ). також правочини стосувалися інших осіб, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .. Меркуловой, ОСОБА_9 .

Таким чином, позивач у порушення вимог ч.5 ст.175 ЦПК України, у своїй позовній заяві не зазначив підстави звернення до суду в інтересах інших осіб.

Згідно ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до вимог ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як вбачається із додатків до позовної заяви ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.95 ЦПК України, до позовної заяви подані копії письмових документів не засвідчені належним чином, в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

ОСОБА_1 у позовній заяві просить суд відстрочити або звільнити його від сплати судового збору посилаючись на п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір». ОСОБА_1 вказує, що у нього відсутні необхідні кошти для сплати судового збору, оскільки він перевищує 5% від отриманого ним у 2019 році доходу.

Так, згідно ст.ст.4, 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. При цьому за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою необхідно сплати судовий збір в розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що на січень місяць 2020 року відповідно до ціни позову повинний становити 840 гривень 80 копійок.

За подання до суду позовної вимоги немайнового характеру, яка подана фізичною особою необхідно сплатити судовий збір - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що на січень місяць 2020 року відповідно до ціни позову повинний становити 840 гривень 80 копійок.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати може мати місце за наявності виключних обставин.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v.Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v.Poland») від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v.Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v.Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v.Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v.Poland» від 26 липня 2005 року.

Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Водночас, порушуючи питання про відстрочення або звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 не конкретно зазначив вимогу яку просить застосувати, а саме розстрочити чи звільнити від сплати судового збору.

При цьому, суддя звертає увагу, що відстрочення сплати судового збору застосовується на певний період, який позивач ОСОБА_1 не зазначає.

Наявні у матеріалах цивільної справи ксерокопії довідок про доходи ОСОБА_1 , суддя не може взяти до уваги, оскільки вони не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України, а саме щодо подання до суду письмових доказів у належним чином засвідчених копіях.

Наявні у справі копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року, копія довідки АТ "Альфа-Банк" від 21.04.2020 по рахунку ОСОБА_1 "Дохідний Сейф", копія інформаційної довідки Державної Податкової Служби України Головного Управління ДПС у Харківській області від 17.04.2020 про наявні банківські рахунки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 не можуть бути достатніми доказами того, що позивач позбавлений можливості сплатити наразі судовий збір за подачу позовної заяви не майнового характеру, як про це вказує ОСОБА_1 у позові , в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Отже, дане клопотання не підтверджене належними та допустимими доказами, а зазначені позивачем обставини не є підставою для відстрочки чи звільнення його від сплати судового збору.

З огляду на викладене, приходжу до висновку про відмову позивачу у відстрочці чи звільненні його від сплати судового збору у зв`язку із необґрунтованістю такого клопотання.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху надавши позивачу строк для усунення зазначених недоліків, а саме: уточнити зміст позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, із зазначенням розміру такого відшкодування, вказати вимоги стосовно кожного із співвідповідачів, зазначити підстави звернення до суду в інтересах інших осіб, сплатити судовий збір у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. ст.3, 174-177,184,185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Широкової В, Київського районного суду м. Харкова, Харківського апеляційного суду, третя особа: Управління юстиції Харківської області про відшкодування моральної шкоди - залишити без руху, надавши позивачу строк у десять днів для усунення зазначених недоліків з дня вручення даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява у відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я. О. Ланна