ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 лютого 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/1128/18

Головуючий у першій інстанції - Пархоменко П. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/144/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - ОСОБА_1

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

Місце ухвалення судового рішення - м. Бахмач Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 06 листопада 2018 року

У С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, та, збільшивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати у розмірі 17681 грн. 56 коп.; нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 7078 грн. 32 коп.; нараховану, але не виплачену винагороду за підсумками роботи за 2016 рік у розмірі 50% від окладу, в сумі 2119 грн. 87 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 103749 грн. 84 коп. та у відшкодування моральної шкоди - 4000 грн. (а.с.1-5,118).

Посилалась, що вона з 22 серпня 1991 року прийнята інженером у відділ обслуговування термінального обладнання і зв`язку Інформаційно-обчислювального центру «Донецька залізниця».

За наказом № 1108/ос від 22 листопада 2007 року переведена інженером 2 категорії у відділ технічного обслуговування АРМів Державного підприємства «Донецька залізниця».

З 08 серпня 2016 року у зв`язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді інженера 2 категорії, а згідно наказу № 1439/ДН-ОС від 06 червня 2017 року вона звільнена з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Наголошує, що в день звільнення з роботи їй видана трудову книжку, але не виплачена заборгованість із заробітної плати за період з червня по липень 2016 року та з 16 березня 2017 року по 08 червня 2017 року, компенсація за невикористану відпустку та винагорода за підсумками роботи за 2016 рік.

Внаслідок незаконних дій відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Стверджує, що не проведення розрахунку в день звільнення спричинило їй моральні страждання.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 22246 грн. 01 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 103749 грн. 84 коп. без утримання податків й інших обов`язкових платежів. У решті позову відмовлено.

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2018 року виправлено описку в рішенні Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року у цій справі та вказано (а.с.174-176 т.1):

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення 125995 грн. 85 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (т. 1а.с.182-183).

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що з 16 березня 2017 року було припинено нарахування заробітної плати працівникам у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення.

Апелянт наголошує на відсутності первинної бухгалтерської документації, яка є підставою для проведення нарахувань заробітної плати та інших виплат за трудовим договором.

Посилається, що судом першої інстанції не враховано науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, у якому описуються всі форс-мажорні обставини, які унеможливлюють здійснення нарахування та виплати заробітної плати позивачеві.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року - без змін. Зазначає, що висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року щодо неможливості виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю про вивільнення працівників, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог; вказаний висновок не замінює сертифіката, який відповідно до законодавства видається Торгово-промисловою палатою України та може звільнити суб`єкта господарювання від відповідальності. Наголошує, що ПАТ «Українська залізниця» має сучасні електронні системи документообігу «СКЕДО УЗ», «ФОБОС», «Кадри», а тому відповідач має всі дані, необхідні для нарахування та виплати заробітної плати, але намагається уникнути відповідальності.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області

від 06 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення винагороди за підсумками роботи за 2016 рік та моральної шкоди сторонами не оскаржувалось.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 січня 2019 року апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» залишена без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року в оскаржуваній частині - без змін.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року касаційна скарга ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» задоволена частково.

Постанова Чернігівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року скасована.

Справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Перевіряючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах доводів скарги ПАТ «Українська залізниця», апеляційним судом встановлено таке.

З 22 серпня 1991 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду інженера у відділ обслуговування термінального обладнання і зв`язку Інформаційно-обчислювального центру «Донецька залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 14-19 Т. 1)

На підставі наказу від 22 листопада 2007 року ОСОБА_1 переведена інженером 2 категорії у відділ технічного обслуговування АРМів державного підприємства «Донецька залізниця».

За наказом правління ПАТ «Укрзалізниця» № 303 від 15.04.2016 року інформаційно-обчислювальний центр Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується записом у трудовій книжці позивача (т.1 а.с.18-19).

З 08 серпня 2016 року у зв`язку з реорганізацією інформаційно-обчислювального центру Державного підприємства «Донецька залізниця» у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», продовжено дію безстрокового трудового договору з ОСОБА_1 згідно до наказу від 05.08.2016 року № 2/ос (т.1 а.с.10-13).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства, тому ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником майна, а також усіх прав і Обов`язків ДП «Донецька залізниця».

Зазначені обставини в апеляційному суді сторони не спростовували і не заперечували.

Отже, з 05 серпня 2016 року ОСОБА_1 працювала у Інформаційно-обчислювальному центрі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а тому ПАТ «Укрзалізниця є належним відповідачем у цій справі. (а.с. 10-13 Т. 1).

Згідно наказу № 1439/ДН-ОС від 06 червня 2017 року ОСОБА_1 звільнена із займаної посади з 08 червня 2017 року на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, про що відповідачем зроблений запис у її трудовій книжці, яка їй видана відповідачем при звільненні і оригінал якої досліджений апеляційним судом (т. 2 а.с. 11-17 ).

Зважаючи на аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Отже, зважаючи на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до 08.06.2017 року, при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Законом України від 02.09.2014року №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року передбачено, що виходячи з принципу рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

У зв`язку з цим суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що ПАТ «Українська залізниця» має сучасні електронні системи документообігу «СКЕДО УЗ», «ФОБОС», «Кадри», а тому відповідач має всі дані, необхідні для нарахування та виплати заробітної плати і на спростування цих обставин відповідачем апеляційному суду ніяких документальних доказів не надано та не доведено здійснення бухгалтерського обліку не в електронному вигляді, зокрема і стосовно заробітної плати.

Разом з тим, відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів, які б безсумнівно переконали колегію суддів у відсутності будь-якої реальної можливості здійснити з позивачеві при її звільненні повний розрахунок по заробітній платі.

Зважаючи на аргументи скарги, апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 на вимогу відповідача згідно до наказу №899-н від 26 червня 2017 року «Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» зібрала і надала увесь пакет запропонованих відповідачем документів, необхідних для проведення повного розрахунку по заробітній платі при її звільненні, які наявні у матеріалах цієї справи - розрахунки заборгованості із заробітної плати, табелі обліку заробітної плати, а також пакет документів, визначений у Опису документів для остаточного розрахунку із позивачем (т. 1 а.с.35-37,41,42-45, 136-142). Вказані докази достовірно підтверджують наявність заборгованості і відповідачем у жодний спосіб не спростовані.

Згідно довідки Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 31 серпня 2018 року розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 335,76 грн. (а.с. 119 Т. 1).

Згідно розрахунків заробітної плати заборгованість по виплаті заробітної плати позивачці становить: за червень 2016 року - 2223,16 грн., за липень 2016 року - 4821,36 грн., за березень 2017 року - 2650.50 грн. (5174,37-2523,87), квітень 2017 року - 2999,48 грн., травень 2017 року - 3050,62 грн, червень 2017 року - 6500,89 грн. (включаючи компенсацію за невикористану відпустку). що підтверджується наявними у справі документальними доказами, які відповідачем упродовж розгляду справи в апеляційному суді не спростовані та відповідачем не доведено, що (а.с.35-37, 41, 76).

Відповідачем також не доведено недостовірність відомостей, що відображені у цих документах.

Здійснений позивачем розрахунок середнього заробітку виконаний на підставі довідки, виданої відповідачем та у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №100 від 08.02.1995 р. і відповідачем неправильність цього розрахунку у суді першої та апеляційної інстанцій не доведена ніякими належними і допустимими документальними доказами. Отже, висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 є правильним.

На спростування зазначених обставин доказів відповідачем апеляційному суду не надано.

На запит апеляційного суду 10 лютого 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надало інформацію про те, що ОСОБА_1 зараховано страховий стаж за березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року та червень 2017 року, а інформація за червень 2016 року, липень 2016 року та липень 2017 року - відсутня.

Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області також надало інформацію, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, податковим агентом - Регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» були відображені суми утриманого податку на доходи фізичних осіб з доходів у вигляді заробітної плати за: 3 квартал 2016 року, 4 квартал 2016 року, 1 квартал 2017 року.

Апеляційний суд враховує наступне.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до пункту 4 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, обов`язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.

За приписами ст. ст.115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Оскільки у разі невиплати заробітної плати працівникові діє презумпція вини роботодавця, тому за правилами ст. 117 КЗпП України роботодавець повинен виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного звільнення, якщо не доведе відсутності своєї вини у порушенні строків виплати заробітної плати.

ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.

Відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту» (пункт 2).

За змістом пунктів 4 і 5 Постанови проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця»

У пункті 1 частини другої 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов`язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов`язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України.

Пунктом 2 частини другої вказаної Постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ПАТ «Українська залізниця» знаходиться за адресою: м. Київ,

вул. Тверська,5.

Між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов`язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця».

Проте, проведення інвентаризації чи її непроведення та відсутність передавального балансу не звільняють роботодавця від передбаченого трудовим законодавством обов`язку сплатити звільненому працівникові усі належні при звільненні грошові кошти.

11 лютого 2019 року Печерським РВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження ВП № 58322039 з виконання виданого Бахмацьким районним судом виконавчого листа № 728/1128/18 (а.с.224). 15 березня 2019 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.223, 224).

Посилання апелянта на Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року як на підставу неможливості здійснення виплат по заборгованості із заробітної плати апеляційним судом з огляду на приписи ст. 115 ЦПК України до уваги не приймаються, оскільки цей висновок має дорадчий характер, а згідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» лише сертифікат засвідчує форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили), які звільняють суб`єктів господарювання від відповідальності. Разом з тим, апеляційна скарга не містить жодних аргументів стосовно отримання вказаного висновку, а не передбаченого Законом сертифікату, який є належним і допустимим документальним доказом у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України.

Виходячи із засад верховенства права, вказаний висновок як такий сам по собі не може позбавити позивача її конституційного права на отримання належної їй заробітної плати при звільненні.

Зважаючи на сукупності досліджених обставин та наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно вирішив спір та, частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 , ухвалив обґрунтоване і справедливе рішення з дотриманням розумного балансу прав та інтересів обох сторін. Рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 22246 грн.01 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 103749 грн.84 коп. відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням вказаного, апеляційний суд приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Апеляційний суд визнає, що судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані обставини справи та надано об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, а апеляційна скарга не містить передбачених процесуальним законом підстав для скасування ухваленого на засадах верховенства права правильного по суті і справедливого судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: