Справа № 433/837/16-ц
Провадження № 22-ц/810/545/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів -Орлова І.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання -Лобанцева С.Ю.

боржника - ОСОБА_1 ,

представника боржника-адвоката Петрофанової К.Р.,

представника стягувача -Лукашенка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 12 червня 2020 року постановлену судом у складі судді Суського О.І. в приміщенні того ж суду у цивільній справі за скаргою на неправомірні дії державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 54942867 від 19.10.2017 року

учасники справи:

боржник- ОСОБА_1

стягувач -ПАТ "УкрСиббанк"

заінтересована особа - Луганський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

встановив:

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 12 червня 2020 року вказану вище скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, правонаступником якого є Луганський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Рісухіної Ірини Ідрисівни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 54942867 від 19 жовтня 2017 року.

Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 54942867 від 19 жовтня 2017 року, винесену старшим державним виконавцем Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, правонаступником якого є Луганський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Рісухіною Іриною Ідрисівною.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ "УкрСиббанк" звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись незаконність оскаржуваної ухвали просило її скасувати та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи та пояснення учасників справи та їх представників, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи вимоги скарги, суд виходив з того, що державний виконавець застосовуючи при винесенні оскаржуваної постанови положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII не врахував, що заочне рішення суду вступило в силу 17 вересня 2016 року, що ним також було зазначено у оскаржуваній постанові, тобто до набрання чинності цим Законом (05 жовтня 2016 року), а тому строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становив згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV один рік і сплив до моменту винесення оскаржуваної постанови (19 жовтня 2017 року), при цьому вказавши про принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно - правових актів закріпленого Конституцією України у частині 1 статті 58, тому дійшов висновку про обґрунтованість вимог скарги ОСОБА_1 .

Такі висновки суду є помилковими, на вимогах закону не ґрунтуються з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні факти, які підтверджені матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

17 червня 2016 року Троїцьким районним судом Луганської області ухвалене заочне рішення по справі № 433/837/16-ц, яким стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 14 червня 2007 року в сумі 5 700 000 грн та судовий збір в розмірі 3654 грн.

Рішення набрало законної сили 17 вересня 2016 року.

24 жовтня 2016 року Троїцьким районним судом Луганської області видано виконавчий лист, із зазначенням строку пред`явлення його до виконання до 18.09.2019 року.

19 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Рісухіною Іриною Ідрисівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 54942867 з виконання виконавчого листа виданого 24.10.2016 року по вказаній цивільній справі за № 433/837/16-ц.

Частиною 1 статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Обґрунтовуючи скаргу, заявником зокрема вказано, що державним виконавцем під час винесення оскаржуваної постанови від 19.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження не дотримано положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV щодо визначеного цим Законом строку для виконання судових рішень, який становив один рік з дня набрання рішенням законної сили, а зазначення судом у виконавчому листі строку його пред`явлення до виконання не має правового значення.

Ураховуючи вказане, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIIІ, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (в редакції, чинній на день набрання законної сили рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно до частини другої статті 22 вказаного Закону України строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 року по справі № 3-рп/2001 зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 05.04.2001 року по справі № 3-рп/2001, встановлено, що закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, положення Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» в частині строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначених у ч. 1 ст. 12 цього Закону, в аспекті положень пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, розповсюджуються виключно на виконавчі документи видані з дня прийняття цього Закону та до набрання ним чинності, оскільки застосування поняття «набрання чинності законом» у спірних правовідносинах не може зводитись лише до визначення певної календарної дати, а повинно невід`ємно пов`язуватись із моментом прийняття відповідного закону при неухильному дотримуванні принципу незворотності дії законів у часі.

В даному випадку спірні правовідносини пов`язані із примусовим виконанням вказаного судового рішення не закінчилися до набрання чинності законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», отже строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у даній справі становив три роки, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки дії державного виконавця щодо винесення 27 жовтня 2017 року оскаржуваної постанови при примусовому виконанні заочного рішення суду від 17 червня 2016 року, яке набрало законної сили 17 вересня 2016 року і на підставі якого 26 жовтня 2016 року було видано виконавчий лист, узгоджуються із зазначеними нормами діючого законодавства України.

Окрім того, суд зауважує, що поширення дії норм відповідного Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа, а зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання (ніж той який визначений законом) не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом (постанова Верховного Суду України від 20.01.2016 р. у справі № 6-711цс15), і відповідно не є окремою підставою для задоволення скарги заявника.

Також, суд вважає необхідним вказати на наступне.

Конституція України в статті 127 закріпила однією з основних засад судочинства обов`язковість судового рішення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно допуску до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуації, що суперечить принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язались поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України").

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п.п. 1-4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,оскільки суд припустився невідповідності висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, а оскаржувана ухвала скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.374,375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Ухвалу Тройцького районного суду Луганської області від 12 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, правонаступником якого є Луганський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження№ 54942867 від 19.10.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», місцезнаходження юридичної особи: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. №2/12, у відшкодування витрат на сплату судового збору 2102 ( дві тисячі сто дві) грн.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови - 29 вересня 2020 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: І.В. Орлова

Н.В. Стахова