Справа №442/8512/19
Провадження №2/442/291/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Медведика Л.О.,

з участю секретарів Чолавін Н.П., Далявської Л.І., Паньків Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника Дрогобицької районної державної адміністрації Думяк О.А.,

представників виконкому Дрогобицької міської ради Павловської О.В. та Якима І.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Дрогобицької районної державної адміністрації, виконкому Дрогобицької міської ради про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом, на підтвердження якого посилається на те, що з відповідачкою він зареєстрував шлюб 16 червня 2008 року. Від подружнього життя у нас народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їх шлюб рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 30.08.2012 року розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю, яка ще під час перебування у шлюбі чинила перешкоди у вихованні сина. Згідно рішення суду відповідачку зобов`язано не чинити перешкоду йому у вихованні сина та спілкуванні з ним. Вказує на те, що він виконує добросовісно свої обов`язки батька, сплачує щомісяця аліменти. Кожного дня забирає сина зі школи. Відповідачка вдруге одружилася, виховує маленьку дитину, не приділяє належної уваги їхньому спільному синові, в зв`язку з чим останній хоче проживати з ним, а він може забезпечити нормальні умови проживання та виховання. Крім того, вказує на те, що згідно медичних висновків, синові необхідний лікарський нагляд, спокійна обстановка в сім`ї, виключити психоемоційне навантаження. Для дитини є всі умови для проживання, всі зручності в будинку. Він позитивно характеризується по місцю проживання та праці. З сином у них дружні відносини та багато спільних інтересів. Оскільки, відповідач добровільно не дає згоду на проживання дитини з батьком, він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 10.01.2020 відкрито провадження у справі.

18.02.2020 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву.

25.02.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов. Додав, що з 09.12.2019 року син проживає з ним. Він здійснював його лікування. Дитина постійно просив забрати його до себе, він був постійно знервований, пригнічений. Причиною втрати зору було психологічно-емоційне навантаження. З січня місяця дитина навчається в Меденицькій школі, додатково вчиться в музичній школі м.Дрогобича.

Представник позивача підтримала думку свого довірителя. Просила задоволити позов. Додала, що батько та син обоє хочуть разом проживати.

Відповідач суду показала, що вона надавала сину усе необхідне піклування та турботу. Не заперечила факту, що дитина дуже любить батька, однак. Той проявляє гіпер опіку до сина. Не проти, щоб дитина проживала разом з ним, але при умові можливості бачитися з дитиною безперешкодно. В подальшому визнала позов та не заперечила щодо його задоволення.

Представник третьої особи Дрогобицької районної державної адміністрації суду пояснив, що служба інспектувала умови проживання дитини, яка чітко заявила, що хоче проживати разом з батьком. На даний час прихильність дитини до батька. Матері роз`яснено усі наслідки. Відтак, з метою зменшення ризиків травмування дитини її доцільно залишити проживати з батьком.

Представник третьої особи виконкому Дрогобицької міської ради пояснив, що служба інспектувала сім`ю. Дитина зазнала травм з моменту розлучення батьків. Щодо задоволення позов просив врахувати думку дитини.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сторони по справі. На даний час малолітньому ОСОБА_4 виповнилося повних 11 років.

В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи, шлюб між сторонами розірвано, малолітній ОСОБА_4 проживає разом із батьком в смт Меденичі Дрогобицького району Львівської області.

У відповідності ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Встановлено судом, що органами Дрогобицької районної державної адміністрації здійснювалася перевірка та розгляд питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 та з урахуванням думки дитини про бажання проживати з батьком та те, що батько намагається створити належні умови для виховання та розвитку дитини, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_4 може проживати з батьком. Також було проведено бесіди з батьками та дитиною. У ході бесіди, ОСОБА_4 повідомив, що хоче проживати з батьком.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний первинний психологічний висновок від 29.07.2020 рокузавідувача кафедри практичної психології Дрогобицького педуніверситету щодо визначення психологічного стану хлопчика, з якого вбачається, що на момент дослідження у дитини спостерігається нормальний рівень тривожності; до батька виявлено ставлення за типом злиття; до матері виявлено насторожене ставлення, хлопчик відчуває до неї негативізм, що вказує на доцільність проживання дитини разом із батьком.

Згідно до приписів ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 (ратифікована 27.02.1991), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сім`я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню.

Згідно із ст. 11 та 14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Із системного тлумачення ч.1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

При вирішенні спору суд також враховує правову позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17.10.2018 р. у справі № 402/428/16-ц, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989.

За таких обставин, з врахуванням наведеного, та того, що малолітній ОСОБА_4 проживає з батьком в смт Меденичі Дрогобицького району Львівської області, неодноразово висловлював бажання проживати саме із батьком, який у свою чергу забезпечує належні, гармонійні та безпечні умови проживання та розвитку дитини, суд приходить до переконання про те, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання дитини з батьком, а не з матір`ю, і що таке відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню, у зв`язку з чим позов слід задоволити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4,7,10,81,141, 263-266 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_4 , 1985 року народження, ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Суддя Медведик Л.О.