КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/9748/18 головуючий у суді І інстанції: Даниленко В.В.
провадження №22-ц/824/5021/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гуля В.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_4 , у якій він просив визнати неправомірними дії приватного виконавця Жаботинського І.В. щодо арешту та опису Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 і скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 16.05.2018 р. (ЗВП № 55229314).

Свої вимоги обґрунтовував тим, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.11.2002 року. Вважає, що приватним виконавцем Жаботинським І.В. безпідставно винесено постанову від 16.05.2018 року про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 у межах зведеного виконавчого провадження № 55229314 по виконанню виконавчих листів № 753/6449/17 виданих 08.11.2017 року Дарницьким районним судом м. Києва, оскільки арешт накладено на майно особи, яка не є стороною (боржником) у виконавчому провадження. Крім того, зазначає, що винесення виконавцем оскаржуваної постанови є прямим порушенням ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження", а саме накладено арешт та описано нерухоме майно боржника, яке за ним не зареєстроване, а тому не належить боржнику. У визначений судом строк приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жаботинський І.В. надав відзив на скаргу у якому просив відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1 посилаючись на ті обставини, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.02.2018 року, яка набрала законної сили, задоволено його подання та визначено частку боржника ОСОБА_1 у спільному сумісному майні подружжя, у тому числі у розмірі Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 . Стверджує, що опис та арешт майна боржника проведені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а за таких обставин вважає скаргу безпідставною.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. Зазначає, що приватним виконавцем прямо порушено вимоги ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме накладено арешт та описано нерухоме майно боржника, яке за ним не зареєстровано, а тому не належить боржнику. Також вказує, що опис та арешт майна проведений приватним виконавцем без фактичного проведення опису, без залучення та навіть без повідомлення про проведення фактичного опису сторін виконавчого провадження.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Жаботинський І.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . відзивів на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позиція скаржника є недоведеною та безпідставною, а також судом не встановлено доказів, які вказували б на порушення приватним виконавцем чинного законодавства прав стягувача як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду

Такі висновки судувідповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Відповідно до ст. 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11, 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов`язаний, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно ч. 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права та свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського І.В. перебуває зведене виконавче провадження №55229314 з примусового виконання двох виконавчих листів Дарницького районного суду міста Києва №753/6449/17 від 08.11.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 893 880,29 грн..

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року, задоволено подання приватного виконавця Жаботинського І.В. і визначено частку боржника ОСОБА_1 в розмірі Ѕ частини у спільному майні подружжя - квартирі АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 . Цією ж ухвалою накладено арешт на вказане майно (а.с. 15-16).

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року залишено без змін ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року (а.с. 17-22).

16 травня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 , а саме - Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 (а.с. 3).

Отже, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що немає підстав вважати, що приватним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» (безпідставно) винесена оскаржувана постанова, оскільки приватним виконавцем використано надані йому права відповідно до закону без допущення у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів боржника та здійснено у відповідності з заходами, необхідними для своєчасного виконання рішення в порядку та у спосіб, що встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовляючи у задоволенні скарги, а також вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 450, 451, 452 ЦПК України та ст.ст.13, 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Доводи апеляційної скарги про те, що приватним виконавцем прямо порушено вимоги ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме накладено арешт та описано нерухоме майно боржника, яке за ним не зареєстровано, а тому не належить боржнику, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки при накладенні арешту на все рухоме та не рухоме майно, автоматично накладється арешт на те майно, яке вже зареєстровано за боржником та яке в подальшому буде зареєстровано на нього, до виконання боржником рішення суду, а тому дії державного виконавця під час винесення постанови про накладення арешту на майно боржника відповідали вимогам ст. 13, 56 Закону України "Про виконавче провадження".

Доводи апеляційної скарги про те, що опис та арешт майна проведений приватним виконавцем без фактичного проведення опису, без залучення та навіть без повідомлення про проведення фактичного опису сторін виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанова не може бути скасована з формальних підстав.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції назвав рішенням, а не ухвалою, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги , оскільки ця обставина не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, крім того суд за власної ініціативи або за заявою сторони має право виправити описку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «17» березня 2020 року.

ГоловуючийсуддяЛ.П. Сушко
СуддіВ.В. Гуль
О.І. Сліпченко