РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/247/20
Провадження № 2/327/99/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2020 року смт. Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Завіновської А.П.,

при секретарі судового засідання - Літвіновій Т.А.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Розівська державна нотаріальна контора, про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

24.07.2020 року ОСОБА_1 , звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала наступне.

24.06.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області, під актовим записом № 14, вона уклала шлюб з ОСОБА_4 .

У них народилися спільні діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20.11.2009 року шлюб між нею та ОСОБА_4 було розірвано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області.

Під час перебування у шлюбі, а саме 19.09.2005 року, вони придбали у власність житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок було зареєстровано на колишнього чоловіка - ОСОБА_4 , про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.09.2005 року № 8392132.

ІНФОРМАЦІЯ_3 її колишній чоловік - ОСОБА_4 помер.

10.07.2020 року вона з метою реалізації права на отримання свідоцтва про право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя звернулася до Розівської державної нотаріальної контори, проте державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на час смерті ОСОБА_4 вони не перебували у шлюбі.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила визнати житловий будинок з надвірними будівлями до нього, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_4 . Визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з надвірними будівлями до нього, в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя. Припинити право спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з надвірними будівлями до нього.

Ухвалою судді Розівського районного суду Запорізької області від 28.07.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі і підготовче судове засідання призначено на 10 год. 30 хв. 13.08.2020 року (а.с. 31).

Ухвалою суду від 13.08.2020 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 09.09.2020 року (а.с. 42).

09.09.2020 року ухвалою суду за клопотанням позивача ОСОБА_1 , з Розівської державної нотаріальної контори витребувано копію спадкової справи № 34/2016, заведену після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 14 год. 00 хв. 28.09.2020 року (а.с. 53).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Крім того, звернулася до суду з клопотанням про здійснення судового засідання у її відсутність, додатково повідомивши, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 48).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Подали до канцелярії суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення (а.с. 49, 50).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Розівської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Також звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність (а.с. 58).

Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи.

Перевіривши матеріали цивільної справи, спадкової справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України).

Виходячи з положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не передбачено законом або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Частиною 3 статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст. 71 СК України, відповідно до якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Виходячи з роз`яснень, викладених в п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до вказаної постанови, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Частиною 1 статті 182 ЦК України та статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , 24.06.2003 року зареєстрували шлюб у Відділі РАГС Розівського районного управління юстиції Запорізької області, під актовим записом № 14, внаслідок чого останньою було змінено прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 21).

У ОСОБА_4 та ОСОБА_1, на даний час ОСОБА_1 є двоє спільних дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14, 16).

20.11.2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області (а.с. 22).

15.07.2010 року ОСОБА_10 та ОСОБА_1 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області, уклали шлюб, у зв`язку з чим, остання змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 23).

Згідно до договору купівлі-продажу, який зареєстровано у Державному реєстрі правочинів за № 1258, ОСОБА_4 у період шлюбу, - 19.09.2005 року придбав у власність житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок був зареєстрований на ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8392132 від 20.09.2005 року виданого КП «Розівський комунгосп», а також технічним паспортом на вказане домоволодіння (а.с. 7, 8, 9, 10-12).

При цьому даних про те, що вказане домоволодіння було придбано за власні кошти ОСОБА_4 , на що його дружиною надано відповідну згоду, договір купівлі-продажу не містить.

Рішенням Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області № 1 від 20.11.2015 року вул. Пролетарська в смт. Розівка перейменована на вул. Трудова (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер у смт. Розівка Розівського району Запорізької області (а.с. 6).

10.07.2020 року ОСОБА_1 , з метою отримання свідоцтва про право власності на Ѕ частку зазначеного житлового будинку набутого нею з ОСОБА_4 за час шлюбу, звернулася до Розівської державної нотаріальної контори із відповідною заявою (а.с. 80).

Постановою державного нотаріуса Розівської державної нотаріальної контори за № 233/02-31 від 10.07.2020 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки на момент смерті ОСОБА_4 шлюб між ними було розірвано (а.с. 25, 86).

Отже, судом встановлено, що домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , з надвірними будівлями до нього, було набуто колишнім подружжям ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі за спільні кошти родини, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 68, 70, 71 СК України, ст. ст. 182, 328, 368, 372, 392 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 206, 211, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями до нього, в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя ОСОБА_4 .

Припинити право спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції, - Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.П. Завіновська