КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 760/4668/2020
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Коцюрби О.П., Музичко С.Г.

при секретарі: Кемському В.В.

за участю: представника ОСОБА_1 - Папенко Р.С.

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Папенка Руслана Станіславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Солом`янського районного суду м. Києва Жовноватюк В.С,

по цивільній справі № 760/4668/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Солом`янський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про заміну сторони виконавчого провадження.

в с т а н о в и л а :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі №2-1740 виданого 11.08.2009 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з батька заявника - ОСОБА_5 на користь його матері - ОСОБА_6 аліментів на його ( ОСОБА_1 ) утримання у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 14.07.2000 року до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування вимог заяви зазначаючи, що виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа досі триває. Між тим, у 2013 році заявник досяг повноліття, а тому, враховуючи, що аліменти стягнуті судом в силу положень ст. 179 СК України є його власністю, вважав, що саме він повинен бути стягувачем за виконавчим листом. Посилався також на те, що з 2007 року мати не несла будь-яких витрат на його утримання, а аліменти, отримані нею в межах виконавчого провадження, використовуватимуться нею не за цільовим призначенням.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, представник заявника подав апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої просив ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення вимог заяви у повному обсязі.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказував, що оскільки заявник у 2013 році набув повноліття, то у правовідносинах, що склалися, слід замінити законного представника дитини (його матір) на безпосередньо ОСОБА_1 , який набув повну цивільну дієздатність, має змогу самостійно представляти свої інтереси та розпоряджатися аліментами на свій розсуд.

Стягувач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представник заявника та представник зацікавленої особи підтримали подану апеляційну скаргу, просили суд її задовольнити.

Зацікавлена особа: ОСОБА_6 до початку розгляду справи подала заяву щодо можливого розгляду апеляційної скарги за її та представника відсутності.

Інші учасники про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку. Поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб що не з`явилися в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали спарви та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.07.2000 року стягнуто аліменти з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 14.07.2000 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.12.2013 року рішення суду роз`яснено в частині того, що стягнення аліментів має відбуватися до повноліття дитини.

16.02.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №50197975 з примусового виконання вищезазначеного рішення суду.

На даний час виконавче провадження не завершено, рішення суду не виконано.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.03.2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про звільнення від сплати аліментів.

Звертаючись до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі про стягнення аліментів, ОСОБА_1 посилався на ст. 442 ЦПК України та вважав, що з досягненням повноліття саме він повинен набути процесуального статусу стягувача у виконавчому провадженні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених законом підстав для заміни стягувача у виконавчому листі.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Так, відповідно до ч.ч.1-2,5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Положення указаної статті застосовуються і у випадку необхідності заміни стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, єдиною підставою для заміни сторони виконавчого провадження або стягувача у виконавчому листі законодавець визначив вибуття такої особи.

Проте, в даному випадку, відсутня обставина вибуття ОСОБА_6 в якості стягувача у виконавчому провадженні.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_6 виступала виключно законним представником ОСОБА_1 до досягнення ним повноліття, а тому може вважатися такою, що вибула з виконавчого провадження за бажанням особи, яку вона представляла, оскільки пред`являючи позов про стягнення аліментів, ОСОБА_6 діяла в інтересах дитини, однак від свого імені, як окремий учасник справи з процесуальним статусом позивача, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Відповідно до змісту судового рішення, аліменти стягнуті на утримання ОСОБА_1 , проте на користь ОСОБА_6 , як особи на утриманні якої перебувала зазначена дитина.

Таким чином, стягувач не може вважатися лише представником ОСОБА_1 в розумінні ст. 59 ЦПК України, а є окремим учасником процесу, право на звернення до суду з позовом якому надано нормами чинного Сімейного Кодексу України.

Щодо посилання скаржника в апеляційній скарзі на положення ст. 179 СК України,як підтвердження заявлених вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, за змістом указаної норми права, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Таким чином, указаною статтею передбачено право дитини на самостійне одержання аліментів, тобто, по суті, передбачено право дитини на звернення до суду з відповідною вимогою та право суду стягувати указані аліменти безпосередньо на користь дитини.

Між тим, в даному випадку спір про стягнення аліментів вже вирішений, і аліменти, присудженні на утримання дитини, стягнуто на користь матері, яка і є належним стягувачем у виконавчому провадженні.

Відтак, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження за положеннями визначеними ст. 442 ЦПК України.

Обставини щодо належного утримання матір`ю ( ОСОБА_6 ) сина ( ОСОБА_1 ) до досягнення ним повноліття та використання аліментів не за цільовим призначенням не є предметом розгляду при розгляді судом заяви у порядку положень ст. 442 ЦПК України.

Однак, при цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в силу ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

Таким чином, у випадку, якщо ОСОБА_1 або платник аліментів вважають, що одержувач аліментів порушує порядок цільового витрачання аліментів, останні не позбавлені можливості звернутися з відповідною заявою до органу опіки та піклування з метою перевірки відповідної обставини.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Папенка Руслана Станіславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: