РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/829/20

пр. № 2/759/2679/20

16 березня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Скрипник О.Г., при секретарі Ярошенко Т.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 51 409,98 грн., яка складається з: 1201,00грн. основний борг, 25290,63 грн. заборгованість по відсоткам, 24918,35 грн. заборгованість за простроченими відсотками, та судові витрати у розмірі 2102,00грн.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 29.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики №114105 від 29.12.2016 року в електронній формі, відповідно до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 15 днів. Датою погашення боргу є 13.01.2017 року. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем.

Представник позивача вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» в порядку, встановленому п.1.4. договору позики, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики у розмірі 1201,00грн.

Таким чином, представник позивача стверджує, що позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів.

Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному договору позики №114105 від 29.12.2016 року щодо своєчасного повернення позики зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до суду із відповідним позовом.

Ухвалою судді від 20.01.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеалах спарви є заява, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не надано.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики №114105 від 29.12.2016 року в електронній формі, відповідно до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» надав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, за користування позикою зазначені у п.1.5. цього договору.

П.п. 1.2.-1.4. договору позики №114105 від 29.12.2016 року передбачено, що строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на 15 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем.

Відповідно до п.1.5. та п.1.6. договору позики №114105 від 29.12.2016 року, нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 гривень 00 копійок за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.3 цього договору; додатково до основних процентів 1.9 проценти від суми позики, за кожен день прострочення. У разі повернення суми позики та сплаті процентів за користування позикою протягом 3 днів після закінчення строку визначеного п. 1.2 цього договору позики, нарахування процентів у відповідності до п. 1.5.2 Договору, в іншому випадку, проценти нараховуються відповідно до умов п. 1.5 цього договору.

П. 3.1. договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків.

В розділі 8 договору позики «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що цей договір підписано за допомогою електронного підпису.

Позивач взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі.

Згідно довідки щодо заборгованості за договором №114105 від 29.12.2016 року, станом на 10.01.2020 року загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за вищевказаним договором позики та всіма нарахованими відмотками згідно нього становить 51 409,98 грн., яка складається з: 1201,00грн. основний борг, 25290,63 грн. заборгованість по відсоткам, 24918,35 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 24).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається зі змісту договору позики, позика надається строком на 15 днів, дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем, тобто позику було надано 29.12 2016 року, кінцевий термін повернення позики є 13.01.2017 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №114105 від 29.12.2016 року сукупна вартість позики складає 1201,00 грн.

Таким чином вимоги позивача в частині стягнення суми позики в розмірі 1201,00 грн. та відсотки в межах строку дії позики у сумі 349,47 грн. (30 грн. за перший день та 319.47 гривень за 14 днів ), а всього 1550,47 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в іншій частині суд виходить з наступного.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 133, 141, 144, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (, адреса: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48) 1550 грн. 47 коп. заборгованості за договором позики №114105 від 29.12.2016 року, 2102 грн. 00 коп. судового збору, а всього 3652 ( три тисячі шістсот п`ятдесят дві) грн. 47 коп.

В решті вимог позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий О.Г. Скрипник