САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1626/19
Провадження №2/726/23/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25.08.2020 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В., з участю секретаря Осипчук Ю.М., позивачки ОСОБА_1 , за участі представника позивача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист немайнових прав та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист немайнових прав та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказала, що вона та її сім`я проживають в двохквартирному будинковолодінні по АДРЕСА_1 . Сусіди, що займають квартиру АДРЕСА_2 (II поверх житлового будинку) тривалий час проживають за межами України. Отже, фактично двір знаходиться в користуванні тільки її членів сім`ї. Вона проживає з чоловіком ОСОБА_7 та донькою ОСОБА_8 , 2009 р.н.

Посилається на те, що по сусідству - в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_3 , проживають відповідачі, які на протязі 10-ти років постійно переслідують її сім`ю, провокують сварки, конфлікти.

Крім цього вказує на те, що приблизно два з половиною роки назад їй стало відомо, що на даху свого будинку відповідачі встановили відеокамеру, і фіксують все, що відбувається в їхньому будинку та на подвір`ї (відеокамера спрямована на вікно спальні). Коли вона дізналась про існування відеокамери, вона неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою демонтувати камеру. Приблизно рік назад її, в черговий раз, викликали до Садгірського відділення поліції ЧВП ГУНИ в Чернівецькій області для надання пояснень з приводу скарги на неї відповідачки ОСОБА_3 , там же вона дізналась, що до своєї скарги ОСОБА_3 додала відео, на якому зафіксоване її приватне житгя.

Посилається на те, що вона неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою припинити стежити та фіксувати на відео за нею та її родиною, але ці вимоги ігноруються. Зазначене можуть підтвердити свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , кожний з яких в різний час був присутнім при спілкуванні з відповідачами з цього приводу.

Просить зобов`язати відповідачів демонтувати камеру відеоспостереження, що знаходиться на даху будинку АДРЕСА_3 або перемістити її в місце, з якого унеможливлюється відеоспостереження за належним їй будинковолодінням по АДРЕСА_3 .

Стягнути з відповідачів солідарно на її користь в відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. та всі документально підтверджені судові витрати.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні будьякі докази на обгрунтування позовних вимог. Зазначила, що позивачка все вигадала на грунті неприязливих відносин, вважає позов безпідставним, таким що не підлягає задоволенню.

В підготовчому судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, зазначила що встановила камеру на даху свого будинку, щоб знімати подвір`я позивачки та фіксувати протиправну діяльність позивачки та її родини, які постійно порушують закон. Вважає таку діяльність правомірною. Зазначила, що відеокамера встановлена по периметру ділянки позивачки на спільній межі, охоплює 20% подвіря позивачки. Відеокамера, встановлена на будинку, включена не постійно, її вмикають тільки тоді, коли позивачка вчиняє протиправні діяння.

Представник відповідачки ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав подав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на те, що, в матеріалах цивільної справи наявна світлина, з якої вбачається, що на даху житлового будинку АДРЕСА_3 наявна відеокамера, яка нібито фіксує події, що відбуваються у дворі та спальні сусіднього будинку АДРЕСА_1 , але на світлині відсутня дата її вчинення, що дає законні підстави вважати, що час її походження невизначений. Натомість, в матеріалах цивільної справи наявні світлини, з яких видно, що на час подання позову у новій редакції на житловому будинку АДРЕСА_3 відеокамера вже відсутня, тобто, предмет спору, в цій частині, між сторонами вичерпано. Крім цього посилаються на те, що позивачка не надала суду жодного належного та допустимого доказу того, що їй відповідачами завдано моральних збитків, відсутні докази суті моральних страждань позивачки. Тобто, жодних доказів, які б підтверджували ступінь вказаних у позові моральних страждань позивачки суду надано не було і в цій частині вважає позов безпідставний. Також вказує, що між сторонами відсутній цивільно-правовий спір оскільки позивачка не надала суду доказу того, що до подання позову в суд позивачка зверталася до відповідачів з письмовою вимогою демонтувати відеокамеру, а позивачі відмовилися виконати цю вимогу. Просили постановити рішення суду, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про захист немайнових прав та стягнення моральної шкоди відмовити за безпідставністю позовних вимог.

В процесі розгляду справи представник відповідача ОСОБА_4 розірвав договір на правову допомогу з ОСОБА_3 та перестав представляти її інтереси по справі.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи 23.01.2010, 21.02.2010, 25.02.2020, 8.04.2020, 20.05.2020, 9.06.2020, 1.07.2020, 25.08.2020.

Згідно вимог ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачі були неодноразово повідомлені належним чином про слухання справи, не повідомили суду про причини своєї неявки. Позивачка та її представник не заперечували проти заочного вирішення справи.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 в судовому засіданні, будучи попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів, повідомили, що відповідачами велося відеоспостереження за будинком та подвір`ям позивачки тривалий час, на прохання припинити незакону відеофіксацію не реагували. Відповідачі зняли відеокамеру в листопаді 2019 року, коли справа перебувала в суді на розгляді.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно висновку про результати звернень гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 від 19.05.2017 року вбачається що позивачка зверталася до поліції з заявами та вказувала не те, що відповідачі ведуть незаконно відеоспостереження за її будинковолодінням, що є втручанням у її особисте життя та в ході розгляду заяв проведено профілактичну бесіду між сторонами, встановили відсутність ознак кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що згідно постанови про закриття кримінального провадження від 26.06.2017 року встановлено, що 27.05.2017 року о 10:00 год. відповідачка ОСОБА_3 вчинила словесний конфлікт з гр. ОСОБА_7 , в ході якого спричинила тілесні ушкодження останньому, проте у звязку з не виявленням будь-яких тілесних ушкоджень згідно висновку експерта №644 від 01.06.2017 року провадження закрито у звязку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушенняпердбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Судом встановлено, що згідно листа ГУНП в Чернівецькій області на звернення гр. ОСОБА_1 щодо прийняття мір до її сусідки ОСОБА_3 яка здійснює фото та відео фіксацію її домогосподарства, та встановлено на підставі перевірки за вказаним фактом працівниками поліції було встановлено, що дані події відносяться до сфери цивільно-правових відносин.

Із дослідженого в судовому засіданні листа В.О. начальника управління Держспоживслужби в м.Чернівці від 23.06.2016 р., вбачається, що комісією управління Держспоживслужби проведено перевірку скарги ОСОБА_14 та рекомендовано сторонам вирішувати конфліктні ситуації по добросусідькі або в судовому порядку.

З досліджених в судовому засіданні оглянутих фотознімках, приєднаних до матеріалів цивільної справи вбачається, що камера відеоспостереження була встановлена на будинку відповідачів, направлена в сторону будинковолодіння позивачки.

Із супровідного листа Садгірського відділеня поліції ЧВП ГУП в Чернівецькій області від 29.10.2019 р № 5403/123/41/01/2019, вбачається, що гр. ОСОБА_3 надавалися до Садгірського відділеня поліції відеоматеріали у відношенні гр. ОСОБА_1 , які знаходяться на відеодиску «DVD+R Verbatim». Оглянутий відеозапис підтверджує факт відеоспостереження за будинковолодінням позивачки, а саме встановлено, що відеокамера, яке знаходиться на даху будинку відповідачів фіксує частину будинку позивачки та відповідно подвір`я. На диску 32 відеофайла, які зняті в різний час доби, на відеозаписах захіксоване приватне життя позивачки та членій її сім`ї.

Згідно ч.1 ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Частиною 1 ст.307 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою.

Згідно ч.3 ст.307 ЦК України знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2018 року у справі № 576/910/15-ц (провадження № 61-21480св18) вказано, що «суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_6 перебуваючи сама та з членами своєї родини на території своєї земельної ділянки мала право на захист свого особистого та сімейного життя від втручання у нього сторонніх осіб. Вона не надавала право ОСОБА_4 на проведення фото та відеозйомки себе особисто та членів своєї родини. Отже, суди дійшли вірного висновку про те, що слід зобов`язати ОСОБА_4 припинити відеозйомку подвір`я у належному ОСОБА_6 будинковолодінні АДРЕСА_1 і знищити усю зібрану щодо цього відеоінформацію».

Згідно п. г), е) ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином на підставі викладеного суд приходить до висновку, що відсутні докази, що камери відеоспостереження діють на момент розгляду справи та мають технічну спроможність фіксувати земельну ділянку позивачки та її будинок із господарськими будівлями та спорудами.

Крім цого суд на підставі зібраних та досліджених доказів приходить до висновку, що відповідачами була встановлена камера відеоспостереження яка мала технічну спроможність фіксувати земельну ділянку позивачки та її будиноковолодіння, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні відеозаписами, які надали відповідачі під час свого звернення до поліції, для вирішення конфлікту між сусідами.

Вказане свідчить, що відповідачі будучи сторонніми особами таким чином втручалися у особисте та сімейне життя позивачки, оскільки остання не надавала право ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на проведення фото та відеозйомки себе особисто та членів своєї родини, внаслідок чого позивачці була завдана моральна шкода.

Що стосується позовної вимоги про демонтаж камери відеоспостереження, що знаходиться на даху будинку АДРЕСА_3 або переміщення її в місце, з якого унеможливлюється відеоспостереження за будинковолодінням позивачки по АДРЕСА_3 , то судом встановлено, що в процесі розгляду справи, відповідачами зазначена вимога була виконана, а отже в цій частині провадження підлягає закриттю, відповідно до ст.255 ч.1 п.2 ЦПК України.

Що стосується позовних вимог про стягнення із відповідачів на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень, варто вказати про наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З пояснень позивачки та матеріалів справи встановлено, що після того, як позивачка дізналась, що за нею та членами її родини під час їхнього перебування у власному будинку або на власному подвір`ї ведеться відеоспостереження, її психологічний стан погіршився. Вона стала відчувати, що за нею стежать, що вона має в своєму приватному маєтку контролювати всі свої дії. З`явилось почуття беззахисності. В тому числі від усвідомлення того, що ведеться зйомка її малолітньої доньки. Відповідно у неї часто був пригнічений настрій, погіршення сну та апетиту, тривожні переживання. Вона переживала, що відео членів її родини може відповідачами використовуватися з метою помсти або розправи над ними, тим більше, що погрози про це постійно надходили від відповідачів. Через дані обставини вона зверталася до лікаря психолога, вживала заспокійливі медичні препарати. Через усвідомлення постійного незаконного нагляду, відбулися зміни в звичайному способі життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом.

Враховуючи викладене та керуючись принципами розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 у розмірі 7 000 гривень буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку завдавачів шкоди, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із погіршенням психологічного стану ОСОБА_1 .

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином на підставі викладеного слід стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 7 000 грн. та судові витрати.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що включають в себе витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Таким чином з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору у розмірі 1762 грн.

Крім того ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Заявлені витрати позивача на оплату послуг адвоката в сумі 4000 грн. підтверджені договором, доказами його виконання та квитанцією.

На підставі ст.ст.23,270,275,307 ЦК України, ст.91 ЗК України, суд керуючись ст.ст.4,12,13,81,141,137, 255, 259,263-265,268,280 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 про незаконну фото-відео фіксацію - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 7 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1 4000 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1762 грн.

В іншій частині позовних вимог: щодо демонтажу камери відеоспостереження, що знаходилася на даху будинку АДРЕСА_3 провадження закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцятиднів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя Л. В. Байцар