Справа № 452/3795/19
Р І Ш Е Н Н Я
"16" січня 2020 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі судді Кравціва В.І.,
секретар судового засідання Макаревич Л. Р.,
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Воютицької сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання права на земельну частку (пай),
за участю позивача ОСОБА_1 ,
та представника відповідача ОСОБА_2 ,
ОСОБА_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , пред`явив до Воютицької сільської ради Самбірського району Львівської області, яка розташована по вул. Шкільна, 19 у с. Воютичі Самбірського району Львівської області, позов про визнання за ним, позивачем, права на земельну частку (пай) розміром 1,23 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, за рахунок вільних земель на території с. Воютичі Самбірського району Львівської області.
У обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він у 1957 році був прийнятий у члени колективного господарства імені Мічуріна у с. Воютичі Самбірського району Львівської області у якому працював до 25 травня 1959 року.
Колективному господарству імені Мічуріна села Воютичі Самбірського району було видано державний акт на право колективної власності на землю. На час видачі державного акта на право колективної власності на землю він, позивач, був членом даного КСП, але його помилково не включили до списків членів КСП, які мали право на земельну частку (пай) та не видали відповідний сертифікат.
Оскільки він, ОСОБА_3 , на час одержання колективним господарством імені Мічуріна Державного акта на право колективної власності на землю був членом даного КСП, то він мав право на земельний пай і на його ім`я помилково не видали сертифікат на право на земельну частку (пай) при розпаюванні землі.
Загальновідомим є факт, що колишні члени КСГІ вже отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) та в послідуючому державні акти на земельну частку (пай).
Під час підготовчого засідання позивач ОСОБА_1 позов підтримав.
Представник відповідача Воютицької сільської ради Самбірського району Львівської області позов визнала, подавши про це письмову заяву.
Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, який діяв на час розпаювання земель колективної власності, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право.
Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.
Статтею 5 ЗК України 1992 року було встановлено, що сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місця розташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів.
Згідно ст. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.
У пунктах 23 та 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).
Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.
Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Ураховуючи наведене, порушене право ОСОБА_1 на земельну частку (пай), яке він мав на час розпаювання земель, що перебували у власності колективного господарства імені Мічуріна у с. Воютичі Самбірського району, але не був включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, підлягає захисту шляхом визнання за ним, позивачем, права на земельну частку (пай) із земель запасу на території села Воютичі Самбірського району.
Сторонам роз`яснено наслідки визнання позову.
Представник відповідача згідно довіреності не обмежений у повноваженнях на визнання позову.
Отже, визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 1,23 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, за рахунок земель запасу на території с. Воютичі Самбірського району Львівської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду, через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Воютицька сільська рада Самбірського району Львівської області, вул. Шкільна, 19, с. Воютичі Самбірський район, .

Повне рішення буде складено 26 січня 2020 року.

Суддя