КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №372/1313/20 Головуючий у І інстанції Тиханський О.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір позики на суму 1000000 грн. зі строком повернення до 13 березня 2018 року, однак відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів не виконала в повному обсязі, що призвело до виникнення у останньої заборгованості у розмірі 756252 грн. 08 коп., яку і просив суд першої інстанції стягнути.

Одночасно зі зверненням до суду з позовом ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0527 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, ОСОБА_1 є власником автомобіля Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується технічним паспортом на автомобіль.

Враховуючи те, що у відповідача є несплачена заборгованість перед позивачем, то існують ризики того, що ОСОБА_1 може винити дії спрямовані на відчуження майна, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду в даній справі.

На підставі викладеного в заяві про забезпечення позову, ОСОБА_2 просив суд першої інстанції забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0527 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 та на Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , які належать на праві власності відповідачу у справі.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0527 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 та на Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , які належать на праві власності ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову та накладення арешту, жодним чином не обґрунтував, як саме невжиття заходів забезпечення позову на належне мені майно ускладнить виконання рішення суду та не послався на конкретні обставини, з якими пов`язувалося б утруднення чи неможливість виконання рішення суду.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення та ймовірне порушення прав та інтересів позивача без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

Позивачем по справі було подано неправдиві і підроблені докази щодо доведення факту, що ОСОБА_1 має намір відчужити належне їй на праві приватної власності майно. На підтвердження ніби-то намірів відчужити своє майно і уникнути відповідальності, позивач по справі надав оголошення з сайту оголошень про продаж автомобіля та земельної ділянки. Однак, скаржник зазначає, що не розміщувала будь-яких оголошень, щодо продажу належного їй на праві власності нерухомого майна.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Боярова К.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належний чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомляв.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення враховуючи таке.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на майно відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики, а тому невжиття таких заходів призведе до утруднення виконання можливого рішення суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Згідно із ч.ч. 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та не заперечується відповідачем у справі, між сторонами було укладено договір позики грошових коштів від 13 березня 2017 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0527 га, кадастровий номер: :01:105:0028, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Nissan, модель LEAF, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції в тому, що враховуючи значний розмір заборгованості за договором позики, то існує реальна загроза невиконання відповідачем можливого рішення суду.

Тимчасове обмеження ОСОБА_1 у розпорядженні її власністю в даному випадку є виправданим втручанням у право власності. При цьому відповідач не обмежена у праві володіння та користування належним їй майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову була постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 157, 374, 376, 382, 383, 384 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: