Справа № 236/4288/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю:

секретаря Олійник С.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Савченко Є.О.,

представника відповідача Горелик Є.Б. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

03.12.2018 позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Лиманський міський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтувала тими обставинами, що вона з відповідачем з 2007 року по 2008 рік зустрічалися приблизно раз на тиждень у квартирі, яку вона винаймала, за адресою: АДРЕСА_1 (на теперішній час - Лиман) Донецької області, сумісно не мешкали, проміж ними були інтимні стосунки. Від стосунків з ОСОБА_3 вона завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку - ОСОБА_4 . Відомості до актового запису про народження дитини були внесені в порядку, передбаченому ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України.

Коли вона завагітніла, то повідомила про це відповідача, який наміру одружитися з нею не виявив, повідомив її щоб вона не реєструвала його батьком дитини. З пологового будинку відповідач її не забирав, на протязі першого року життя дитини спілкувався з позивачкою та дитиною всього три місяці, а коли доньці було приблизно п`ять років за цей період всього спілкувався з дитиною приблизно 6 місяців. Матеріально ні позивачці ні доньці відповідач не допомагав. Останній раз спілкувався з дитиною в червні 2014 року.

На підставі викладеного, просила суд визнати ОСОБА_3 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести зміни до актового запису, зазначивши його в графі «батько», стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати просила стягнути з відповідача (том 1 а.с.3-4).

Ухвалою суду від 17.12.2018 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження (том 1 а.с.18-19).

04.02.2019 від представника відповідача адвоката Горелик Є.Б. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у позові відмовити та зазначив, що відповідач не погоджується з доводами та обставинами, викладеними в позовній заяві, вважає позовні вимоги безпідставними, не підтвердженими належним чином. Так відповідач заперечує щодо підтримання інтимних стосунків з позивачкою на протязі 2007-2008 років. Крім того, представник посилався на те, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Жодної з цих підстав позивачка не наводить. Відповідач ніколи не визнавав батьківства щодо дитини позивачки. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Окрім цього є підстави вважати, що позивачкою пропущений строк позовної давності, встановлений в один рік, оскільки при народженні дитини позивачці було відомо, що відповідач не зареєстрований як батько дитини. Отже просив застосувати наслідки пропущення строку позовної давності.

Крім того позивачкою порушений процесуальний порядок подання відповідних позовів, оскільки об`єднані вимоги про визнання батьківства, які розглядаються судом в порядку загального позовного провадження та позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, які розглядаються судом в порядку спрощеного позовного провадження. Тому просив роз`єднати ці вимоги (том 1 а.с. 48-51).

Ухвалою суду від 15.02.2019 заяву представника відповідача адвоката Горелика Є.Б. про відвід судді Саржевської І.В. визнано необґрунтованою (том 1 а.с.60-70).

Підготовчі судові засідання неодноразово відкладалися: 04.01.2019 за заявою представника відповідача адвоката Горелика Є.Б.; 22.01.2019 - за заявою відповідача; 25.02.2019 - у зв`язку з неявкою сторін; 04.03.2019 - за заявою представника відповідача адвоката Горелика Є.Б. та неприбуттям відповідача; 18.03.2019 - у зв`язку з неявкою відповідача та його представника; 02.04.2019 - у зв`язку з неявкою відповідача та його представника (том 1 а.с. 25, 36, 52, 78, 86, 98, 107).

Ухвалою суду від 24.04.2019 за клопотанням позивачки витребувані докази, викликані свідки; у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Горелика Є.Б. про роз`єднання позовних вимог відмовлено; закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду (том 1 а.с.116-119).

Судові засідання неодноразово відкладалися: 03.06.2019, 19.06.2019 - у зв`язку з неявкою відповідача та його представника (том 1 а.с.127, 132).

Ухвалою від 19.06.2019 продовжений строк розгляду справи; явку відповідача ОСОБА_3 в судове засідання визнано обов`язковою, повторно витребувані докази (том 1 а.с134-136).

Ухвалою суду від 15.07.2019 за клопотанням позивачки по справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи». На вирішення експертів поставлено питання: чи є ОСОБА_3 батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Сторони зобов`язано прибути разом з дитиною до експертного закладу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (том 1 а.с. 156-158).

Для проведення експертизи сторони викликалися до КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» на 09.09.2019 (том 1 а.с.165) та на 07.10.2019 (том 1 а.с.172).

28.10.2019 ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.07.2019 повернуто без виконання, у зв`язку з неявкою ОСОБА_3 на експертизу (том 1 а.с.178).

Ухвалою суду від 29.10.2019 провадження у справі поновлено (том 1 а.с.183-184).

Відповідно до постанови КМУ від 09.10.2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» у зв`язку з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України змінено назву третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Лиманського міського відділу держаної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на - Лиманський міський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

У судові засідання 08.01.2020, 12.02.2020 відповідач не прибув (том 1 а.с.197, 210), у судове засідання 24.01.2020 не прибули представник відповідача та відповідач (том 1 а.с. 201).

У зв`язку з тим, що експертиза не була проведена, а позивачка та її представник адвокат Савченко Є.О. наполягали на її призначенні, ухвалою суду від 12.02.2020 задоволено зазначене клопотання та призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи». Сторони зобов`язано прибути разом з дитиною до експертного закладу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (том 1 а.с. 212-215). Копію ухвали представник відповідача отримав особисто під розпис 12.02.2020 року, ОСОБА_3. - по пошті - 19.02.2020 (том 1 а.с.216, 222).

Для проведення експертизи сторони неодноразово викликалися до КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» на: 16.03.2020 року, на 13.04.2020, на 01.06.2020 року, на 13.07.2020 (том 1 а.с. 223, 229, 235, 247). Проте відповідач до експертного закладу не з`явився.

Ухвалу Краснолиманського міського суду від 12.02.2020 про проведення експертизи 31.07.2020 повернуто без виконання (том 2 а.с.3).

Ухвалою суду від 03.08.2020 провадження у справі поновлено, призначений судовий розгляд на 21.09.2020 (том 2 а.с.9).

Позивачка та її представник адвокат Савченко Є.О. в судовому засіданні виклали зміст та підстави позовних вимог, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

При цьому, позивачка ОСОБА_1 наполягала на тому, що між нею та ОСОБА_3 з липня 2007 року по листопад 2008 року були інтимні стосунки, внаслідок чого вона завагітніла. Інтимних стосунків з іншими чоловіками в цей час вона не мала. Про вагітність та намір народжувати дитину вона повідомила ОСОБА_3 та його батьків, але відповідач наміру одружитися з нею не виявив, щодо дитини казав, що «подумає», «коли народиш - подивимося». За її вимогою відповідач повідомив свою групу крові, яку необхідно було для заповнення медичних документів. Дочка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . У березні 2010 року до неї завітали батьки відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які визнали дитину за зовнішніми ознаками, бо вона походила на бабусю. ОСОБА_3 прийшов в 2010 році, приносив продукти, іграшки, купав дитину, грав з нею на подвір`ї. Грошей на утримання дитини не надавав. Останній раз спілкувався з дитиною в 2014 році. Батьки відповідача з 2010 року до 2018 року (до того як вона звернулася з позовом до суду) відвідували онуку, брали її до себе, покупали іграшки, подарували дитині золоті сережки, мобільний телефон. Батьки відповідача весь час запевняли її, що все буде гаразд. Вона не зверталася раніше до суду, бо сподівалася налагодити відносини з відповідачем та не бажала погіршити стосунки дитини з ОСОБА_3 та його батьками. Коли вона звернулася до суду з позовом, то відповідач просив її його відкликати, обіцяв приймати участь у вихованні ОСОБА_7 , допомагати матеріально, але вона не погодилася.

Представник позивачки адвокат Савченко Є.О. вважав, що позивачкою надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог. Відповідач ОСОБА_3 в ході розгляду справи зловживав процесуальними правами, не виконував вимоги суду щодо прибуття у судове засідання та на експертизу без поважних причин.

Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання відповідач ОСОБА_3 до суду не прибув (том 2 а.с. 15), при цьому суд зауважує що ухвалою суду від 19.06.2019 явку відповідача визнано обов`язковою, проте відповідач в жодне судове засідання не з*являвся; надав заяву від 04.02.2019 про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечував, просив у позові відмовити (том 1 а.с.55).

Представник відповідача Горелик Є.Б. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у позові відмовити. Вважав, що позивачкою не доведені ті обставини, що мають правове значення для встановлення батьківства, а саме: спільне проживання сторін, ведення ними спільного господарства, спільне виховання чи утримання дитини, визнання відповідачем батьківства. В ході розгляду справи позивачкою доведені лише ті обставини, що сторони зустрічалися. Доказами у справі є показання свідків, але враховуючи, що вони є близькими особами позивачки їх свідчення слід оцінювати критично. Щодо неприбуття ОСОБА_3 на експертизу зауважив, що це є правом, а не обов`язком відповідача, при цьому вважав, що у відповідача були поважні причини неявки. Отже вважав, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання представник третьої особи до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (том 1 а.с. 192, том 2 а.с.17).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суду показали наступне.

Так, свідок ОСОБА_8 , яка є подругою позивачки з 1998 року, працює з нею на одному підприємстві, суду показала, що в 2007 році ОСОБА_1 їй повідомила, що познайомилась з відповідачем ОСОБА_3 . Особисто з ним свідок познайомилася в серпні 2007 року. В подальшому ОСОБА_3 почав ходити до квартири, яку винаймала позивачка, залишався ночувати у неї, бо коли вони вранці йшли разом з позивачкою на роботу, вона його бачила. Протягом 2007-2008 років вона бачила ОСОБА_3 1-2 рази на місяць. По ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було видно, що у них відносини як у пари. Зі слів позивачки їй стало відомо, що між ними були інтимні стосунки, внаслідок яких позивачка завагітніла. ОСОБА_3 наміру одружитися на позивачці не мав, з пологового будинку її не забирав. Почав спілкуватися з дитиною, коли той ще не виповнився рік, приносив молоко, кефір, гуляв на дворі. Потім перестав спілкуватися, потім знов з`являвся. З дитиною спілкувалися батьки відповідача, які забирали її до себе, дарували подарунки, що особисто бачила свідок.

Свідок ОСОБА_9 , яка є двоюрідною сестрою позивачки, суду показала, що в 2007 році ОСОБА_1 почала зустрічатися з ОСОБА_3 . Свідок часто навідувала сестру, залишалася у неї на ніч. На протязі 2007-2008 років, коли вона приїжджала до сестри, десь 5 разів, у неї залишався на ніч і ОСОБА_3 . Вона особисто бачила, як вони обіймалися, цілувалися. Коли ОСОБА_1 завагітніла та повідомила про це ОСОБА_3 він спочатку був не проти народження дитини, потім передумав. Родина підтримала бажання ОСОБА_10 народжувати дитину. ОСОБА_11 дуже схожа на ОСОБА_3 , а м. Лиман невелике, тому про це стало відомо батькам відповідача та йому. Та вони приїхали відвідати дитину у березні 2010 року. ОСОБА_3 то спілкувався з позивачкою та з дитиною, то - ні. Батьки відповідача називали дитину онукою, бажали щоб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 жили разом. На день народження дитини батьки відповідача привозили подарунки, чого вона була свідком.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд встановив таке.

Дитина ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що виконкомом Райгородоцької селищної ради Слов`янського району Донецької області 26.08.2009 в Книзі реєстрації народжень зроблений актовий запис № 34 (том 1 а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області 26.08.2009, актовий запис № 34, батьками дитини вказані: батько ОСОБА_12 , мати ОСОБА_1 (том 1 а.с.9).

Відомості про батька дитини до актового запису внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується даними відповідного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 23.09.2015 №3 (том 1 а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Тобто прізвище дитини вказано за прізвищем матері, а ім`я та по батькові - за її вказівкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Як передбачено ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Факт походження малолітньої ОСОБА_4 від ОСОБА_3 підтверджується дослідженими в судовому засідання доказами, а саме показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та фотографією відповідача ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4 (том 1 а.с.196).

Так, свідки показали, що багато років знають позивачку, були безпосередніми свідками її відносин з відповідачем ОСОБА_3 на протязі 2007-2008 років, того, що він неодноразово залишався ночувати у позивачки в цей період; того, що певний час, після народження дитини ОСОБА_3 спілкувався з нею та позивачкою; того, що батьки відповідача визнали дитину своєю онукою, забирали її до себе, дарували подарунки. Показання зазначених осіб про відомі їм обставини, які мають значення для справи, є логічними, послідовними, не містять протиріч.

Згідно з пунктом 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Рішення ЄСПЛ у справі "Калачова проти Російської Федерації" від 07.05.2009 № 3451/05, § 34, "Кalacheva V. Russian Federation").

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Ухвалою суду від 15.07.2019 за клопотанням позивачки по справі призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи». На вирішення експертів поставлено питання: чи є ОСОБА_3 батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Сторони зобов`язано прибути разом з дитиною до експертного закладу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (том 1 а.с. 156-158).

Для проведення експертизи сторони викликалися до КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» на 09.09.2019 (том 1 а.с.165), про що були офіційно повідомлені завчасно, в тому числі відповідач - 14.08.2019, його представник - 13.08.2019 (том 1 а.с.167-171).

У зв`язку з неприбуттям ОСОБА_3 , проведення експертизи призначено на 07.10.2019 (том1 а.с.172), про що також своєчасно повідомлені сторони (відповідач - 14.09.2019) (том 1 а.с.174-177).

28.10.2019 ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.07.2019 повернуто без виконання, у зв`язку з неявкою ОСОБА_3 на експертизу (том 1 а.с.178).

У зв`язку з тим, що експертиза не була проведена, а позивачка та її представник адвокат Савченко Є.О. наполягали на її призначенні, ухвалою суду від 12.02.2020 задоволено зазначене клопотання та призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» (том 1 а.с. 212-215). Копію ухвали представник відповідача отримав особисто під розпис 12.02.2020, ОСОБА_3. - по пошті - 19.02.2020 (том 1 а.с.216, 222).

Для проведення експертизи сторони неодноразово викликалися до КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» на: 16.03.2020, 13.04.2020, 01.06.2020, на 13.07.2020 (том 1 а.с. 223, 229, 235, 247).

Про необхідність явки сторони були повідомлені, при цьому відповідач був повідомлений відповідно: 04.03.2020, 10.04.2020, 22.04.2020, 12.06.2020, про що свідчать його підписи в повідомленнях про вручення поштового відправлення (том 1 а.с. 226, 228, 232, 239, том 2 а.с.1).

13.04.2020 та 01.06.2020 сторони на експертизу не прибули (том1 а.с. 247); 16.03.2020 та 13.07.2020 - не прибув відповідач ОСОБА_3 (том 2 а.с.3).

Таким чином, сторони взагалі викликалися 6 разів для відбору порівняльних зразків, проте жодного разу відповідач ОСОБА_3 до експертного закладу не прибув, внаслідок чого проведення призначеної медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК) не відбулося.

В обґрунтування причин неприбуття для проведення експертизи 09.09.2019, 07.10.2019, 13.07.2020 відповідачем суду надано копію листка непрацездатності серії АДЛ №043729 та оригінали листків непрацездатності серії АДК №854655 та серії АДТ №835837, згідно яких ОСОБА_3 був звільнений від роботи з 06.09.2019 по 09.09.2019, з 04.10. 2019 по 08.10.2019, з 13.07.2020 по 16.07.2020, відповідно у зв`язку з хворобою (том 1 а.с.194,195, том 2 а.с.19).

Суд критично оцінює надані суду відповідачем зазначені докази з огляду на таке. Відповідно до п.1 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності (затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 N 532/274/136-ос/1406) листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності. Для оплати періоду тимчасової непрацездатності працівник за основним місцем роботи надає оригінал листка непрацездатності.

Проте відповідач надав суду оригінали двох листків непрацездатності серії АДК №854655 та серії АДТ №835837, що підтверджує, що він не надав їх за місцем роботи (до регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця»). Отже, суд приходить до висновку, що відповідача не було звільнено з роботи у зв`язку з хворобою у зазначений в даних листках непрацездатності період, а тому поважні підстави для його неприбуття для проведення експертного дослідження 07.10.2019 та 13.07.2020 - відсутні.

Суд приходить до переконання, що посилання відповідача на тимчасову непрацездатність саме в ті дні, на які призначалося експертне дослідження, є лише приводом для ухилення від проведення вказаної експертизи, отже відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків.

На підтвердження поважності причин неприбуття до експертної установи 16.03.2020 відповідачем надано копію Витягу З ЄРДР від 12.03.2020, в якому зазначено, що ОСОБА_3 12.03.2020 звернувся до Лиманськоо ВП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області з приводу викрадення у нього речей, в тому числі паспорта громадянина України (том 2 а.с.20).

Втім суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 13 ЗУ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI, паспорт громадянина України не є єдиним документом, що посвідчує особу. Крім того суду не надано доказів видачі нового документа замість викраденого.

Отже суд критично оцінює надані суду відповідачем докази на підтвердження поважності причин неприбуття до експертної установи, так як про проведення відбору зразків крові відповідач кожного разу повідомлявся своєчасно, проте жодного разу до суду, експертної установи, з клопотаннями про перенесення дати проведення експертизи у зв`язку з поважними причинами неможливості прибуття не звертався.

Доказів поважності причин неприбуття відповідачем до експертної установи 13.04.2020 року та 01.06.2020 року суду не надано.

За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський Суд з прав людини у пункті 35 справи «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), рішення від 26.10.1988, і, в подальшому, постійно підкреслює, що зацікавлена особа повинна проявляти старанність при виконанні процедурних кроків, що стосуються неї, утримуватися від використання тактики відстрочки і використовувати можливості, передбачені національним законодавством, для скорочення розгляду.

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 399/1029/15-ц зазначено, що «експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо».

Судом встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судово медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК), неодноразово не з`явився для забору біологічних зразків, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи, про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про його батьківство щодо дитини. При цьому судом вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі відповідача у її проведенні.

Оскільки нормами ЦПК України не передбачено можливості застосування примусового приводу відповідача для участі у експертизі, суд вважає за необхідне застосувати наслідки ухилення відповідача від участі у експертизі, передбачені ст.109 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Отже, враховуючи, що судом двічі призначалася по справі судово-генетична експертиза для з`ясування батьківства відповідача відносно дитини - ОСОБА_4 , ті обставини, що відповідач достовірно знав про дату, час та місце, куди йому необхідно було з`явитися для відібрання зразків з метою проведення судової молекулярної генетичної експертизи, для участі в експертизі він 6 разів не з`явився, не повідомивши про причини неявки, керуючись ст. 109 ЦПК України, суд вважає доведеним факт для з`ясування якого по справі призначалась експертиза, а саме, що ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, вказаний висновок в повній мірі відповідає іншим доказам у справі, а саме показанням свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , фотографії відповідача та дитини.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи встановлені судом обставини, діючи через свого представника, не навів жодних належних і допустимих доказів на спростування доводів позивачки та наданих нею доказів.

При цьому, суд відхиляє аргументи відповідача ОСОБА_3 щодо того, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства з огляду на таке.

Як зазначено в п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Оскільки ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосуванню підлягають норми саме Сімейного кодексу України, втім, статтею 128 СК України зазначені відповідачем підстави для визнання батьківства не передбачені.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Враховуючи, що відповідач, заперечуючи своє батьківство, жодного доказу на спростування доводів позивачки не наддав, тому суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Із урахуванням приписів статті 134 СК України та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, суд вважає за можливе внести зміни до актового запису № 34, складеного виконкомом Райгородоцької селищної ради Слов`янського району Донецької області 26.08.2009, зазначивши в графі «батько» ОСОБА_3 .

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як встановлено судом, дитина ОСОБА_4 здорова (том 1 а.с.13), перебуває на утриманні ОСОБА_1 (том 1, а.с.14).

Відповідач на утримання дитини добровільно матеріальної допомоги позивачці не надавав.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження незадовільного стану здоров`я чи матеріального становища, наявності інших осіб, які перебувають на його утриманні, інших обставин, що мають істотне значення та які могли б бути врахованими судом при визначенні розміру аліментів. Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 працює на посаді заступника начальника служби з казначейських операцій структурного підрозділу «Господарська служба» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», його дохід за період з січня 2019 року по червень 2019 року склав 210031,45 грн. (том 1 а.с.146).

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що заявлені позивачкою позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів в розмірі ј частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, він порушує її права на повноцінний розвиток та забезпечення дитини, тому суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову, а саме з 03.12.2018, і до досягнення дитиною повноліття, підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати позивачки складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. (том 1 а.с. 2).

Позовна вимога про визнання батьківства судом задоволена, тому витрати позивача щодо сплати судового збору за дану позовну вимогу підлягають до відшкодування за рахунок відповідача.

Також з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. у зв`язку з задоволенням позовної вимоги про стягнення аліментів, оскільки від сплати судового збору за подання вказаного позову позивачку звільнено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 76-84, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства та стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису № 34, вчиненого виконкомом Райгородоцької селищної ради Слов`янського району Донецької області 26.08.2009, у свідоцтві про народження серія НОМЕР_1 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме в графі «батько» зазначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову, а саме з 03.12.2018, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на відшкодування понесених судових витрат 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) в дохід держави (рахунок одержувача: UA0005564, отримувач коштів: УК м. Лиман/отг м. Лиман/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37894853, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030101) судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Донецький апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 24.09.2020.

Суддя -