КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року м. Київ

Справа № 758/2435/19 Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9121 /2020 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційними скаргами адвоката Дев`ятки Олександра Григоровича представника ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року та додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 15 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття з наступною індексацією згідно з чинним законодавством України.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 30 вересня 2014 року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .

Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 .

Спільне життя у сторін не склалося, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу.

На час звернення до суду з позовом про стягнення аліментів дитина ОСОБА_3 проживає разом з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. Позивач зазначає, що вона несе щомісячні витрати на утримання дитини у розмірі 180 355, 64 грн., що складаються із витрат на продукти харчування, засоби особистої гігієни, відвідування дитячого садка, секції дзюдо, канцтовари, одяг, книги, іграшки, лікування, відпочинку.

Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, є працездатним, займається бізнесом від якого отримує високий дохід, немає на своєму утриманні інших неповнолітніх дітей, батьків або дружини, проживає у квартирі, яка належить йому на праві власності за заповітом. Має власний автомобіль марки Тойота Хайлюкс вартістю 335 697,00 грн., океанічне вітрильно-моторне судно Vandestadtnorman вартістю 411 250,00 грн., причіп - фургон Abbey вартістю 250 000,00 грн.

Позивач вважає, що відповідач також зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та для забезпечення належного рівня життя дитини необхідного для її розвитку, розмір аліментів повинен складати 15 000, 00 грн. щомісячно.

У червні 2019 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначив, що ТОВ «Стріха Плюс» у якому він займає посаду директора та одночасно є засновником, наразі перебуває у скрутному становищі, про що свідчить фінансова звітність товариства за 2018 рік.

Відповідно до довідок ТОВ «Стріха Плюс» № 5, № від 21 травня 2019 року розмір заробітної плати відповідача становить 4 300,00 грн. щомісячно.

У відзиві зазначив, що він не заперечує свого батьківського обов`язку по утриманню дитини та сплаті аліментів, проте, не спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 15 000, 00 грн.

Просив позов задовольнити частково, у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У жовтні 2019 року позивач подала відповідь на відзив.

Зазначила, що розмір аліментів 15 000, 00 грн. визначено з урахуванням потреб дитини для забезпечення їй належного розвитку, тому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач надала додаткові пояснення, відповідно до яких суму коштів які вона витрачає в місяць на утримання дитини складає 20 628,00 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 5 000,00 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно починаючи з 20 лютого 2019 року та до досягненню дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 768, 40 грн.

12 березня 2020 року адвокат Новікова Н.І. представник ОСОБА_2 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Просила стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500, 00 грн. На підтвердження заявлених вимог представником позивача 25 листопада 2019 року були надані заява з оригіналами квитанцій щодо понесених позивачем витрат та розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги. Враховуючи, що в рішенні від 29 листопада 2019 року питання щодо стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені ОСОБА_2 не було вирішено, просила ухвалити додаткове рішення з приводу даного питання.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 березня 2020 заяву адвоката Новікової Н.І. представника ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500, 00 грн.

Не погоджуючись з рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року та додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 березня 2020 року, адвокат Дев`ятка О.Г. представник ОСОБА_4 12 березня 2020 року та 24 квітня 2020 року подав дві однакові за змістом апеляційні скарги.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1 779, 00 грн. , які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 20 лютого 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

При ухвалені рішення суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Апелянт звертає увагу, що відповідно до відомостей щорічної декларації позивача за 2018 рік, що в електронній формі є у вільному доступі, тому є загальновідомою обставиною, заробітна плати відповідача отримана за останнім місцем роботи складає 45 800, 00 грн., тобто 3 816, 00 грн. щомісячно.

Судом першої інстанції встановлено, що заробітна плата відповідача згідно довідок № 5, № від 21 травня 2019 року складає 4 300, 00 грн. щомісячно.

Рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, перевищує встановлений судом рівень щомісячних доходів відповідача, та без урахування матеріального стану відповідача та прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що свідчить про його необґрунтованість та порушення судом положень ст. 182, 184 СК України.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України, суд не обмежений розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід) і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно витребуваної судом інформації про рух коштів по картковому рахунку відповідача, відсутні витрати, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд першої інстанції не обґрунтував можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно.

Доводи позивача щодо наявного у власності відповідача рухомого та нерухомого майно не свідчить про можливість останнього сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 15 000, 00 грн. щомісячно.

Апелянт не погоджується із визначеною судом сумою судового збору в розмірі 840, 80 грн., що підлягає сплаті відповідачем внаслідок часткового задоволення позовних вимог.

Додаткове рішення суду першої інстанції апелянт просив скасувати повністю, та ухвалити нове про відмову в задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування зазначив, що додаткове рішення не відповідає обставинам справи, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до поданих заяв від 04 листопада 2019 року та 25 листопада 2019 року позивач не заявляла в суді першої інстанції вимоги про стягнення з відповідача суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а лише констатувала сам факт надання такої допомоги.

За відсутності саме заяви про стягнення таких витрат на правничу правову допомогу суд першої інстанції не мав підстав для розгляду питання про стягнення судових витрат, а отже слід було відмовити у задоволенні такої заяви.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц на підтвердження обставин пов`язаних з витратами на оплату правової допомоги повинний бути наданий договір про надання правової допомоги.

Позивач не надала суду першої інстанції договір про надання правової допомоги, тому суд першої інстанції мав відмовити у задоволені заяви про стягнення таких витрат у зв`язку з їх недоведеністю.

07 липня 2020 року адвокат Новікова Н.І. представник ОСОБА_2 подала відзив на апеляційні скарги адвоката Дев`ятки О.Г. представника ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року та додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 березня 2020 року.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 29 листопада 2019 року зазначила, що під час виконавчого провадження Державною фіскальною службою України була надана відповідь № 77457563 від 09 квітня 2020 року про отримання доходів боржника - фізичною особою з якої вбачається, що реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та номер паспорта , прізвище ім`я та по батькові, зазначені у запиті не відповідають інформації, яка наявна у ДРФО.

Таким чином, наданий відповідачем в суді першої інстанції спрощений звіт до органів фіскальної служби не подавався, тому не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ щодо матеріального забезпечення відповідача. Після ухвалення рішення суду першої інстанції позивачу стало відомо, що відповідач є членом Громадської організації «Громадський крейсерський ЯХТ - КЛУБ «ЕНЕРГЕТИК» ім.. Г.І. Строкова та сплачує відповідні членські внески та несе значні витрати на утримання вітрильно - моторного судна, здійснює на ньому платні прогулянки по р. Дніпро та отримує неофіційний додатковий дохід. Відповідач добровільно почав виконувати рішення суду першої інстанції та сплачує аліменти в розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується квитанціями за лютий, березень, квітень, червень 2020 року, що свідчить про можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі та вказує, що відповідач фактично визнав законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції від 23 березня 2020 року адвокат Новікова Н.І. представник ОСОБА_2 зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, позивач подала до суду першої інстанції усі необхідні документи на підтвердження витрат на правничу правову допомогу.

Відповідач не скористався своїм правом та не подав клопотання про зменшення судових витрат, тому фактично погодився з розміром їх стягнення. Просила апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 вересня 2014 року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року. Рішення набрало законної сили (справа № 758/2395/19).

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 12).

На момент розгляду справи малолітній син сторін проживає разом з матір`ю - позивачем у справі за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечувалося відповідачем.

Відповідно до довідок № 5 та № 4 від 21 травня 2019 року, відповідач працює директором в ТОВ «Стріха Плюс» та отримує заробітну плату в розмірі 4 300,0 грн.

Відповідач є власником вітрильно-моторного прогулянкового судна, 2004 року побудови, що підтверджено листом Державної служби морського та річкового транспорту України від 24 липня 2019 року № 3299/03/15-19.

Згідно витребуваної судом інформації руху коштів по картковому рахунку відповідача, у останнього не має витрат, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач є людиною працездатного віку, маючи постійний офіційний дохід, здоровий за станом здоров`я, інших утриманців, крім їх спільної дитини, у нього не має, вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільного малолітнього сина у розмірі 5 000,00 грн. щомісяця.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 не заробляє достатніх коштів на утримання дитини, оскільки сторони мають рівний обов`язок по утриманню дітей. Крім того відповідач має у власності рухоме та нерухоме майно, що підтверджує його фінансову можливість нести відповідний обов`язок по утриманню сина.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про стягнення аліментів в 1/4 частці від заробітку відповідача виходячи із заявлених позивачем вимог.

Позивач просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. ч.1, 2 ст.184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_4 довів свою спроможність сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі, сплативши позивачу ОСОБА_2 аліменти за січень, лютий, березень, травень 2020 року в розмірі по 5 000,00 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги апелянта про ухвалення додаткового рішення та стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, враховуючи наступне.

Колегія суддів вважає, що представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення протягом строку встановленого процесуальним законом.

На підтвердження понесених витрат надав розрахунок суми гонорару, квитанції про оплату наданих послу, та довіреність.

Заявлена позивачем сума коштів на відшкодування витрат понесених на оплату правової допомоги є співмірною зі складністю справи та фактично виконаними роботами представника позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, будь - яке інше рішення у даній справі не відповідало б зазначеним вимогам процесуального закону.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката Дев`ятки Олександра Григоровича представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А. А. Пікуль