Провадження № 2/127/4498/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д.І.,

представника позивача адвоката Бездітного І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градо Строй» про стягнення пені за порушення терміну виконання договірного зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Градо Строй» про стягнення пені за порушення терміну виконання договірного зобов`язання. Свої вимоги мотивує тим, що 02 березня 2018 року між нею та відповідачем укладений договір купівлі-продажу майнових прав №212, згідно умов якого продавець продав, а покупець придбав майнові права на об`єкт нерухомості детальна характеристика якого встановлена у специфікації - додаток №1 до договору, що є невід`ємною його частиною. Так відповідно до специфікації визначені характеристики об`єкта нерухомості: АДРЕСА_3, загальна площа 58,00 кв. м; загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості становить 580000,00 грн. Згідно акту прийому-передачі грошових коштів за договором №212 від 02 березня 2018 року позивачем профінансований об`єкт нерухомості у сумі 580000,00 грн. Крім того, у специфікації встановлений період введення об`єкту будівництва в експлуатацію - четвертий квартал 2018 року, який згідно п. 2.9 договору купівлі-продажу майнових прав може бути перенесений на строк, що не перевищує дев`яноста календарних днів у разі виникнення обставин непереборної сили. Однак станом на 14 листопада 2019 року зазначений у договорі об`єкт будівництва в експлуатацію не введений. Пунктом 6.3 договору передбачено, що у випадку, якщо з вини продавця, з урахуванням п. 2.9 цього договору, порушено термін введення об`єкту будівництва в експлуатацію, продавець зобов`язаний сплатити на користь покупця пеню у розмірі облікової ставки НБУ від вартості майнових прав за цим договором за кожен день прострочення. Оскільки позивача як покупця не було повідомлено про обставини непереборної сили, зважаючи, що відповідачем порушено строки введення об`єкта будівництва в експлуатацію, тому вважає, що у відповідача виник обов`язок щодо сплати пені за період з 01 січня 2019 року до 14 листопада 2019 року у розмірі 88398,36 грн. Позивач також зазначає, що 21 жовтня 2019 року нею на адресу відповідача направлялася письмова претензія з вимогою сплати пені, отримана ним 24 жовтня 2019 року. Однак така претензія залишена відповідачем без відповіді. За таких обставин позивач просила стягнути з ТОВ «Градо Строй» на її користь пеню за порушення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав №212 від 02 березня 2018 року за період з 01 січня до 14 листопада 2019 року в розмірі 88398,36 грн, а також понесені нею судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

12 грудня 2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ТОВ «Градо Строй» до ОСОБА_1 про визнання недійними окремих пунктів договору. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач викладає обставини укладення із ОСОБА_1 договору купівлі-продажу майнових прав №212 від 02 березня 2018 року. Однак вважає недійсним пункт 6.3 цього договору, за яким передбачено, що у випадку, якщо з вини продавця, з урахуванням п. 2.9 цього договору, порушено термін введення об`єкту будівництва в експлуатацію, продавець зобов`язаний сплатити на користь покупця пеню у розмірі облікової ставки НБУ від вартості майнових прав за цим договором за кожен день прострочення. Вважаючи даний пункт договору недійсним позивач вказує, що він суперечить актам цивільного законодавства, адже зобов`язання, пов`язані з будівництвом та переданням збудованого об`єкта, а також повернення коштів, отриманих як передоплата, не є грошовими в розумінні ст. 625 ЦК України. Оскільки предметом договору є майнові права, тому в даному випадку можна стверджувати, що зобов`язання ТОВ «Градо Строй» ввести об`єкт будівництва в експлуатацію не є грошовими. Відповідно зважаючи не негрошову природу договору купівлі-продажу майнових прав №212 до нього не можуть бути застосовані положення цивільного законодавства щодо стягнення пені та норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Оскільки положення пункту 6.3 договору щодо стягнення пені суперечать нормам цивільного законодавства, зважаючи на його безгрошовість, тому під час укладення договору не були дотримані вимоги закону, що відповідно до ст. 215 ЦК України є обов`язковою підставою для визнання його недійсним. Відтак просив визнати недійсним пункт 6.3 договору купівлі-продажу майнових прав №212 від 02 березня 2018 року, укладеного між ТОВ «Градо Строй» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 січня 2020 року прийнятий до провадження зустрічний позов ТОВ «Градо Строй» до ОСОБА_1 про часткове визнання договору купівлі-продажу недійсним, який об`єднаний з позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Градо Строй» про стягнення пені за порушення терміну виконання договірного зобов`язання та здійснений перехід розгляду справи з спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 своїм правом на відзив на зустрічну позовну заяву не скористалася.

Ухвалою Вінницького міського сууд Вінницької обрості від 23 січня 2020 року підготовче провадження в справі закрите та справа призначена до судового розгляду по суті.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2020 року зустрічну позовну заяву ТОВ «Градо Строй» залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Бездітний І. І. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом установлено, що 02 березня 2018 року ОСОБА_1 та ТОВ «Градо Строй» уклали договір купівлі-продажу майнових прав №212, згідно умов якого продавець продав, а покупець придбав майнові права на об`єкт нерухомості детальна характеристика якого встановлена у специфікації - додаток №1, що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 2.1, 2.2, 2.3 умов договору купівлі-продажу майнових прав №212 від 02 березня 2018 року, а також додатку № 1 до договору (специфікації) ОСОБА_1 придбала майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру за адресою: АДРЕСА_3 поверх, загальною площею 58,00 кв. м., загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості, визначена у національній валюті України, - 580000,00 грн.

На виконання умов п. 4.1, 4.2, 4.3 договору, ОСОБА_1 внесені кошти у сумі визначеної договором вартості майнових прав, а саме 580000,00 грн, що підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів за договором №212 від 02 березня 2018 року.

Згідно п. 2.9 договору термін введення об`єкту будівництва в експлуатацію встановлений у специфікації - додатку №1, що є невід`ємною частиною договору. При цьому термін введення об`єкту будівництва може бути перенесено на строк, що не перевищує 90 календарних днів у раз виникнення обставин непереборної сили передбачених п. 10.1 договору, за умови обов`язкового повідомлення про це покупця. Згідно додатку №1 до договору (специфікації) об`єкт будівництва мав бути введений в експлуатацію у четвертому кварталі 2018 року.

Однак на кінець четвертого кварталу 2018 року та станом на день розгляду даної справи по суті відповідач не ввів об`єкт будівництва в експлуатацію. Протилежного судом не встановленого, доказів щодо цього відповідачем не надано.

Пунктом 6.3 договору від 02 березня 2018 року №212 передбачено, що у випадку, якщо з вини продавця, з урахуванням п. 2.9 договору, порушено термін введення об`єкту в експлуатацію, продавець зобов`язаний сплатити на користь покупця пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості прав за кожен день прострочення.

Про перенесення термінів введення об`єкта в експлуатацію відповідач ОСОБА_1 не повідомляв.

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 направлялася претензія про сплату пені ТОВ «Градо Строй», яка ним отримана 24 жовтня 2019 року, проте залишена відповідачем без реагування.

Суд звертає увагу, що відповідач заперечуючи щодо позову, вказував на недійсність п. 6. 3 договору купівлі-продажу майнових прав №212 від 02 березня 2018 року, про що ним подана зустрічна позовна заява.

Як вказувалося ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2020 року зустрічна позовна заява залишена без розгляду в зв`язку з повторною неявкою представника позивача за зустрічним позовом ( п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України).

Разом з тим щодо можливості застосування пені до негрошового зобов`язання, суд зауважує, що за правилами частин першої, третьої статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Отже правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов`язків сторін цього договору.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Здійснюючи аналіз співвідношень ч.3 ст.549 ЦК України в контексті меж свободи договору, визначених абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України, необхідно вказати, що законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами можливості саморегулювання. Вони передбачені в абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства в разі існування однієї з таких підстав: а) наявності в акті цивільного законодавства прямої вказівки про неможливість сторін відступати від його конкретного імперативного положення. Проекція цієї підстави обмеження свободи саморегулювання на ч. 3 ст. 549 ЦК дає можливість стверджувати, що вона не містить прямої вказівки, яка б забороняла сторонам договору відступати від її положень; б) із змісту акта цивільного законодавства випливає обов`язковість його положень. З цього приводу слід зазначити, що в разі обмеження договірної свободи в контексті встановлення правових наслідків відступу від імперативних приписів слідувала б вказівка в акті цивільного законодавства на нікчемний характер відступу від його положень. Співставлення й цієї підстави з положеннями ч. 3 ст. 549 ЦК дозволяє констатувати відсутність встановлення таких правових наслідків у її положеннях за умови відступу від її положень; в) сторони не можуть відступати від імперативних положень актів цивільного законодавства, якщо це випливає із суті відносин між сторонами. Разом з тим, слід зазначити, що ст. 6 ЦК регулює співвідношення актів цивільного законодавства й договору, а не їх корегує відносини поміж сторонами. Адже сутність цих відносин полягає в їх договірному характері. І тому її застосовування фактично є можливим тільки за наявності будь-якої з двох попередніх підстав, тобто прямої вказівки, або ж якщо обов`язковість положень акта цивільного законодавства слідує з його змісту. Таким чином, аналіз положень ч. 3 ст. 549 ЦК стосовно меж свободи договору надає можливість зробити висновок, що сторони в договорі можуть змінити її положення та забезпечити за допомогою пені й негрошове зобов`язання.

Отже сторони договору на підставі ч. 3 ст. 6 ЦК України вправі встановити пеню за прострочення не тільки грошового, а й іншого - негрошового зобов`язання, що узгоджується також із свободою договору встановленою ст. 627 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 655 та частини другої статті 656 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Крім того відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Як установлено судом, сторони у договорі купівлі-продажу майновий прав №212 від 02 березня 2018 року, зокрема у його додатку № 1 (специфікації) обумовили строк введення об`єкта будівництва в експлуатацію у четвертому кварталі 2018 року. При цьому у п. 6.3 договору сторони дійшли згоди щодо відповідальності за порушення відповідачем такого свого зобов`язання у вигляді пені із визначенням порядку її обрахунку.

У цьому випадку сторони правомірно та без порушень імперативних положень актів цивільного законодавства, самостійно врегулювали свої відносини на власний розсуд, створивши обов`язкове для обох сторін правило поведінки у спірних правовідносинах.

Такого висновку суд дійшов з урахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 752/10405/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 757/39364/15-ц.

Відповідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Як вказувалося, сторони у пункті 2.9 договору купівлі-продажу майнових прав, а також додатку №1 до нього, визначили строки введення об`єкту будівництва в експлуатацію - четвертий квартал 2018 року. Враховуючи, що до цього часу об`єкт будівництва у експлуатацію не введений, вбачається дійсним порушення умов договору щодо своєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, що зумовлює настання для нього негативних наслідків, а саме визначену у п. 6. 3 відповідальність шляхом сплати пені у визначеному договором порядку та розмірі.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем ОСОБА_1 , сума пені за розміром майнових прав у сумі 580000,00 грн, за період з 01 січня 2019 року до 14 листопада 2019 року становить 88398,36 грн, з яких: за період з 01 січня 2019 року до 25 квітня 2019 року - 32893,15 грн ( 580000,00х0,18/365х115 днів = 32893,15); за період з 26 квітня 2019 року до 18 липня 2019 року - 23358,90 грн (580000,00х0,175/365х84 = 23358,90); за період з 19 липня 2019 року до 14 листопада 2019 року - 32146,30 грн (580000,00х0,17/365х119 = 32146,30).

З наведеним позивачем розрахунком слід погодитися, оскільки такий проведений при незмінній сумі боргу, з урахуванням облікової ставки Національного банку України із вірним обрахунком кількості днів прострочення виконання зобов`язання. Відповідачем таку визначену суму також не спростував.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо необхідності захисту прав позивача внаслідок їх порушення неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу майнових прав №212 від 02 березня 2018 року, задоволення її позовних вимог та стягнення пені у визначеному нею розмірі в сумі 88398,36 грн.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України.

Зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а її позов підлягає задоволенню у повному обсязі із відповідача на користь держави необхідно стягнути 883,98 грн судового збору.

За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем наданий договір про надання правової допомоги від 11 жовтня 2019 року, акт приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 21 грудня 2019 року, яким, зокрема, визначена загальна вартість послуг у 6000,00 грн, а також квитанція від 21 грудня 2019 року №0.0..1 на суму 6000,00 грн.

Судом установлено, що дані витрати понесені з розглядом цієї справи, витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правову допомогу), справа має для позивача важливе значення. Тому суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, відтак підлягає стягненню у повному обсязі із відповідача на користь ОСОБА_1 у зв`язку із необхідністю задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1, 3, 6, 12, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 614, 626, 627, 629, 656 ЦК України, ст. 13, 49, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Градо Строй» про стягнення пені за порушення терміну виконання договірного зобов`язання задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Градо Строй» ( , м. Вінниця, вул. Стрілецька, 1-А, кв. 41) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ) пеню за порушення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав № 212 від 02 березня 2018 року за період з 01 січня 2019 року до 14 листопада 2019 року у розмірі 88398,36 (вісімдесят вісім тисяч триста дев`яносто вісім гривень 36 коп.) грн, а також 6000,00 (шість тисяч гривень) грн витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Градо Строй» ( , м. Вінниця, вул. Стрілецька, 1-А, кв. 41) на користь держави 883,98 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Градо Строй», , м. Вінниця, вул. Стрілецька, 1-А, кв. 41.

Повний текст рішення складений 10.03.2020.

Суддя: