ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/501/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №700/613/19 Категорія: 305010000 Яценко Г.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіВініченко Б.Б., Гончар Н.І.
секретар Попова М.В.

учасники справи:

орган, уповноважений здійснювати представництво інших осіб, - Звенигородська

місцева прокуратура,

позивач - Управління соціального захисту населення Лисянської РДА,

відповідач (скаржник) - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Хоріщенка Андрія Васильовича на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24.12.2019 (ухвалене о 15 год. 49 хв. у залі судових засідань Лисянського районного суду, повний текст складено 28.12.2019, суддя в суді першої інстанції Яценко Г.М.) у цивільній справі за позовом заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Лисянської РДА до ОСОБА_1 про стягнення сплаченої тимчасової допомоги,

в с т а н о в и в :

21.06.2019 заступник керівника місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Лисянської РДА звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на користь позивача тимчасову допомогу в сумі 15845,10 грн., мотивуючи про те, що відповідач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 03.07.2014 ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 13.06.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки-розрахунку від 28.02.2019 Лисянського районного ВДВС з червня 2014 року по квітень 2018 року відповідач не сплачував аліменти на утримання сина згідно вказаного рішення суду. Станом на квітень 2018 року заборгованість із сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_2 становила 18200,00 грн. 16.03.2015 ОСОБА_3 звернулася до Управління соціального захисту населення Лисянської РДА із заявою про призначення тимчасової допомоги на сина ОСОБА_2 . Відповідні заяви ОСОБА_3 подавала до Управління соціального захисту населення 01.09.2015, 15.01.2016, 10.01.2017 та 20.07.2017.

Відповідно до вимог Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою КМУ від 22.02.2006 №189, посадовими особами Управління 16.03.2015 прийнято рішення про призначення допомоги ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_2 .

Відповідні рішення Управлінням соціального захисту населення Лисянської РДА приймались 01.09.2015, 15.01.2016, 21.07.2016, 10.01.2017 та 20.07.2017. Згідно довідки Управління соціального захисту населення Лисянської РДА від 28.02.2019 за період з 01.03.2015 по 31.12.2017 ОСОБА_3 виплачено тимчасову допомогу на загальну суму 15 845,10 грн. Відповідно до довідки від 01.02.2018 № на запит ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як пенсіонер та отримує пенсію у розмірі 1452,00 грн. щомісячно, тобто встановлено можливість останнього сплачувати аліменти, що є підставою для стягнення відповідної державної допомоги на дитину з платника аліментів.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 24.12.2019 позовні вимоги у справі задоволено з посиланням на те, що відповідач мав можливість сплачувати аліменти на утримання свого сина, чого, однак, не робив. У зв`язку з цим на дитину з державного бюджету виплачувалась допомога, яка в силу положень ч.10 ст.181 СК України підлягає до стягнення з відповідача.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представником відповідача подано через відділення поштового зв`язку 03.02.2020 апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення у справі. Скаржник зазначає, що заступник керівника місцевої прокуратури подав позовну заяву, не маючи на те повноважень. Позовна заява не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки містить код ЄДРПОУ обласної прокуратури, а не Звенигородської. Її підписано не прокурором, а посадовою особою з непідтвердженими повноваженнями. Суд не розглянув клопотання відповідача про залишення позову у справі без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03.07.2014 у справі №700/638/14-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_2 в розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 13.06.2014 і до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дитини ОСОБА_3 звернулася до Управління соціального захисту населення Лисянської РДА із заявою про призначення тимчасової допомоги на ОСОБА_2 з посиланням на положення Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою КМУ від 22.02.2006 №189.

Відповідні заяви ОСОБА_3 подавала до Управління соціального захисту населення Лисянської РДА 01.09.2015, 15.01.2016, 10.01.2017 та 20.07.2017.

Відповідно до вимог вищевказаного Порядку посадовими особами Управління 16.03.2015 прийнято рішення про призначення допомоги ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_2 . Такі ж рішення Управлінням соціального захисту населення Лисянської РДА приймалися 01.09.2015, 15.01.2016, 21.07.2016, 10.01.2017 та 20.07.2017.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Лисянської РДА від 28.02.2019 за період з 01.03.2015 по 31.12.2017 ОСОБА_3 виплачено тимчасову допомогу на загальну суму 15 845,10 грн.

Відповідно до довідки від 01.02.2018 № на запит ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії встановлено, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку як пенсіонер та отримує пенсію у розмірі 1452,00 грн. щомісячно, тобто встановлено можливість останнього сплачувати аліменти.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, які в апеляційному порядку не оспорюються, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч.3 ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Також згідно ч.ч.8-10 ст.181 СК України якщо батьки ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

У свою чергу, згідно абз.1 п.2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитини або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою КМУ від 22.02.2006 №189, тимчасова допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується.

Відповідно до п.6 цього Порядку для призначення тимчасової допомоги одержувач, залежно від підстав, на яких призначається тимчасова допомога, подає до органу праці та соціального захисту населення за місцем проживання (перебування) довідку державної виконавчої служби, що підтверджує факт несплати аліментів одним з батьків протягом шести місяців, що передують місяцю звернення.

Частиною 1 пункту 7 даного Порядку визначено, що тимчасова допомога призначається на кожні шість місяців, починаючи з місяця, в якому подано усі необхідні документи.

Як передбачено п.п.2 п.10 зазначеного вище Порядку виплата тимчасової допомоги припиняється у разі виявлення обставин, що свідчать про можливість одного з батьків утримувати свою дитину.

А згідно п.12 Порядку якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, або виявлено, що один з батьків може утримувати дитину, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги у разі неповернення коштів добровільно в установлені строки.

Статтею 7 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення тимчасової державної допомоги дітям» передбачено, що суми державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету.

З системного аналізу встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин та вищевикладених норм законодавства вбачається, що відповідач не сплачував аліменти на утримання свого сина, маючи для цього можливості (мав відповідну пенсію), у зв`язку з чим одержувач аліментів (мати дитини) зверталась до уповноваженого органу із заявою про виплату їй державної допомоги на утримання дитини.

Після виплати зазначеної допомоги в силу вимог ч.10 ст.181 СК України та п.12 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитини або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою КМУ від 22.02.2006 №189, платник аліментів зобов`язаний повернути кошти виплаченої державної допомоги до державного бюджету.

Отже висновки суду першої інстанції в цій справі є правильними.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що заступник керівника місцевої прокуратури подав позовну заяву в цій справі, не маючи на те повноважень, адже згідно ч.3 ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор, зокрема, звертається до суду з позовною заявою. Також згідно п.16 ч.1 ст.15 ЗУ «Про прокуратуру», яка регламентує статус прокурора, (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви), прокурором органу прокуратури також є заступник керівника місцевої прокуратури.

Згідно до вимог ст.24 Закону України « Про прокуратуру» вбачається , що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Отже заступник керівника місцевої прокуратури, підписуючи позовну заяву у справі, згідно вищенаведених вимог ч.3 ст.56 ЦПК України діяв у межах свої процесуальних повноважень прокурора.

Доводи скаржника про те, що позовна заява не містить код ЄДРПОУ Звенигородської місцевої прокуратури, також на увагу не заслуговують, так як не свідчать про таку невідповідність її форми та змісту процесуальним вимогам, що не дають можливості суду вирішити спір у справі по суті. При цьому, з пояснень прокурора в судовому засіданні вбачається, що Звенигородська місцева прокуратура Черкаської області належить до структури прокуратури Черкаської області не являється самостійною юридичною особою, не має власних рахунків та не є розпорядником коштів.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника у справі про те, що суд не розглянув клопотання відповідача про залишення позову у справі без розгляду, адже згідно даних протоколу судового засідання від 24.12.2019 (а.с.88) розгляд справи продовжився після оголошеної перерви о 14 год. 32 хв. 24.12.2019 та тривав до 15 год. 05 хв. - до часу , коли суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, вступна та резолютивна частина якого були проголошені о 15 год. 49 хв.

Одночасно відповідне клопотання подано через канцелярію суду о 14 год. 57 хв. 24.12.2019, тобто під час проведення судового засідання у справі.

Також слід врахувати, що відповідач та його представник (скаржник) брали участь у судовому засіданні 24.12.2019 до оголошення перерви, однак не з`явилися на його продовження для надання відповідного клопотання.

Крім того, слід врахувати, що доводи клопотання представника відповідача про необхідність залишити позовну заяву у справі без розгляду, не свідчать про неможливість розгляду по суті позовних вимог, адже ґрунтуються на твердженнях про відсутність у заступника керівника місцевої прокуратури повноважень на підписання позову, оцінка яким надана при апеляційному перегляді справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24.12.2019 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід компенсувати за рахунок державного бюджету, оскільки скаржника звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» як інваліда ІІ групи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24.12.2019 у цивільній справі за позовом заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління соціального захисту населення Лисянської РДА до ОСОБА_1 про стягнення сплаченої тимчасової допомоги - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести за рахунок державного бюджету.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 11.03.2020.

Суддя-доповідач

Судді