Житомирський апеляційний суд
Справа №281/634/19 Головуючий у 1-й інст. Данчук В. В.
Категорія 29 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Григорусь Н.Й.

Галацевич О.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у місті Житомирі справу №281/634/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Данчук В.В. у смт.Лугини,

встановив:

В липні 2019 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в електронному вигляді №46267 від 12.06.2016 року станом на 10.07.2020 в сумі 51797,91 грн., з яких: 1201грн. основний борг, 25665,74грн. заборгованість по відсоткам; 24941,17грн. заборгованість за простроченими відсотками. В обґрунтування позову позивач зазначив, відповідачка отримала на картковий рахунок позики в розмірі 1201 грн. строком на 30 днів із сплатою процентів. Позивачем належним чином виконані умови договору, проте відповідачка отримані кошти в передбачені строки не повернула.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором №46267 від 12.06.2016 в розмірі 1892,75грн. та судові витрати у розмірі 70,12грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «ВЕЛЛФІН» просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідачка прийняті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, що встановлено довідкою про заборгованість від 10.07.2019. Факт перерахування позивачем коштів на рахунок відповідача не спростовано останнім та ним не заперечувався. Розділом 1 договору позики передбачено нарахування відсотків до повного погашення заборгованості.

У відзиві представник відповідачки просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.06.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді договір позики № 46267, на підставі якого на картковий рахунок відповідачки перерахована суму позики в розмірі 1201,00 грн. на умовах, що позика надається строком на 30 днів та сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,9% від суми позики за перший день користування (але не менше 30 грн.), 1,9 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики (а.с.35-43).

Договір позики укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачка умови договору №46267 від 12.06.2016 року належним чином не виконала.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що вимоги про стягнення суми позики 1201 грн. та відсотків в межах строку дії договору в розмірі 691грн.75коп. (а.с.43).

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано застосував правовий висновок і визнав безпідставною вимогу про стягнення процентів за користування позикою за період з 13.07.2016 року по 10.07.2019 року.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.9 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» залишити без задоволення, а рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 рокубез змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча: Судді: