П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/9055/20

Провадження № 22-ц/4815/925/20

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Харечко С.П.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено:

15.06.2020 у м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Державна установа "Рівненська академія патрульної поліції";

за участі: представника позивача адвоката Андрієвського Андрія Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Рівненська академія патрульної поліції" про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року в суд звернулася ОСОБА_1 позовом до Державної установи "Рівненська академія патрульної поліції" (далі Академія поліції) про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за зазначеним позовом ОСОБА_1 до Академії поліції. Роз`яснено позивачу про її право на звернення до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, що фактично полягало у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушенні норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

На її обґрунтування зазначалося про хибність тверджень суду щодо підвідомчості розгляду справи окружним адміністративним судом, оскільки посада, з якої звільнено заявника - начальник відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення Академії поліції, не належить до публічної служби чи до будь-якої іншої служби, передбаченої п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України. Так, ця посада відноситься до посад інших працівників державних установ. Вона не складала присяги посадової особи, їй не присвоювався ранг у межах відповідної категорії посад, а тому суд в порушення процесуального законодавства зробив помилковий висновок про розгляд справи за правилами адміністративного судочинства.

Вважає, що її аргументи повністю узгоджуються з правовою позицією, що висловлена постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 815/6096/17.

Тому просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався, хоча про право подання до 05 серпня 2020 року йому було роз`яснено, що про зроблено відповідну вказівку в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 17 липня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що оскільки посада позивача, з якої її звільнено, віднесена до публічної служби, а прийняття, проходження та звільнення з публічної служби є публічно-правовим спором, тому спірні відносини належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. При цьому такий спір повинен вирішуватися Рівненським окружним адміністративним судом.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Як убачається з матеріалів справи, 17 вересня 2019 року ОСОБА_1 на підставі наказу начальника Академії поліції №21-о/с прийнято на посаду начальника відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення установи, встановивши їй відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 №1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери", наказу МВС України від 13.02.2017 №110 "Про затвердження Умов оплати праці працівників закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України посадовий оклад в розмірі 4 361 гривню з 13-им тарифним розрядом та надбавку за високі досягнення в праці в розмірі 50 % посадового окладу з 18 вересня 2019 року (а.с. 9).

В подальшому наказом начальника Академії поліції від 06 лютого 2020 року №23 о/с позивача, начальника, відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення установи, звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України з 07 лютого 2020 року (а.с. 10).

Вважаючи, що її право на працю порушене роботодавцем, 09 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду, де просила визнати причину пропуску строку для пред`явлення позову про поновлення на роботі поважною і поновити цей строк, визнати наказ про звільнення незаконним і скасувати, поновити її на попередньо займані посаді начальника відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

27 лютого 2019 року Великою Палатою Верховного Суду з приводу розмежування адміністративних та цивільних спорів про поновлення на роботі звільнених працівників висловлено правовий висновок, який зафіксовано у постанові у справі №815/6096/17.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій.

За ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1.) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2.) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, ї проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова служба), інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не набудь-які трудові спори, а лише на ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

При наданні спору статусу публічно-правового з приводу прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановити наявність таких підстав: 1.) чи проходила особа конкурс на зайняття вакантної посади; 2.) чи складала така особа присягу посадової особи; 3.) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби.

Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а.) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б.) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в.) працівників бюджетних установ та інше.

Як убачається, ОСОБА_1 не була державним службовцем, а посада, з якої її було звільнено, не відноситься до державної служби. Вона не складала Присяги державного службовця і їй не присвоювався ранг державного службовця.

Наведені обставини видно зі змісту трудової книжки, копія якої знаходиться на а.с. 12-13, підтверджуються поясненнями заявника та не заперечуються відповідачем, про що було зазначено в судовому засіданні.

При цьому очевидно, що її звільнено з роботи на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України, а не відповідно до спеціального нормативного-правового акта Закону України "Про Національну поліцію", який регулює особливості прийняття, проходження та звільнення поліцейських і державних службовців.

Тобто в своїй сукупності ці факти вказують про те, що ОСОБА_1 не була державним службовцем; правовідносини, які склалися між сторонами не носять характеру публічно-правових, а ґрунтуються на законодавстві про працю.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до ст. 379 ЦПК України є порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 368, 379, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 22.09.2020

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків