Єдиний унікальний номер 235/5959/20
Провадження №2/235/1950/20
УХВАЛА

28 вересня 2020 року Суддя Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Бородавка К.П., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.

Враховуючи, що поданий позов викладений російською мовою, суддя зазначає таке.

За приписами ч.1 ст.10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.9 ЦПК України цивільне судочинство в судах проводиться державною мовою. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 6 Закону України «Про засади державної мовної політики» державною мовою України є українська мова; українська мова як державна мова обов`язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя.

Положеннями ч.1 та ч.3 ст. 14 вказаного Закону визначено, що судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996, а саме у п. 9 визначено, що згідно зі ст.10 Конституції державною мовою в Україні є українська мова, всебічний розвиток і функціонування якої в усіх сферах суспільного життя на всій території України забезпечується державою. Виходячи з цього конституційного положення судочинство в Україні має провадитися українською мовою. На виконання ч.4 ст.10 Конституції суд за клопотанням осіб, які беруть участь у розгляді справи, зобов`язаний застосовувати при провадженні судочинства й іншу мову в порядку, визначеному законом (наприклад, КПК, ЦПК).

Крім цього, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.12.1999 у справі № 10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації, тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Також рішенням Конституційного Суду України №8-рп/2008 від 22.04.2008 у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до ст.124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Разом з тим суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду.

Законом України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин» передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до ст.2 цього Закону поширюються положення Хартії.

З огляду на викладене, суддя відмічає, що позивачем не заявлено жодне клопотання щодо забезпечення її права на викладення процесуальних документів та на участь у судовому процесі не на державній мові, не зазначено про необхідність використання нею послуг перекладача, не надано доказів того, що вона, будучи громадянкою України, не володіє або недостатньо володіє державною мовою.

Враховуючи наведене, суддя доходить висновку, що свої вимоги щодо предмету спору та їх обґрунтування, як того вимагають приписи ч.1 ст.175 ЦПК України, повинні бути викладені у позовній заяві українською мовою, а тому, оскільки позов викладений іноземною (російською) мовою, наявні підстави для залишення такого позову без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків надання позовної заяви, викладеної державною мовою.

Керуючись статтями 175, 185, 260, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Запропонувати позивачу в 5-денний строк з дня вручення йому даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду позовної заяви, викладеної державною мовою.

Роз`яснити позивачу, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя