ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1147/19

Головуючий у першій інстанції Іванюк Т. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/335/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Вінгаль В.М.,

суддів: Бобрової І.О., Кузюри Л.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бивалькевич Т.В.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 , Козелецька селищна рада Козелецького району Чернігівської області,

треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Афанасьєва Ольга Федорівна

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області про поновлення строку позовної давності, скасування рішення та державного акту на право приватної власності на землю, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання його недійсним,

треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Афанасьєва Ольга Федорівна,

прізвище судді: Іванюк Т.І.; місце ухвалення рішення: смт. Козелець,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- поновити строк позовної давності; скасувати рішення 12 сесії 22 скликання Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 23 грудня 1997 року в частині передачі безкоштовно у власність ОСОБА_5 , мешканці с. Мирне, земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку;

- скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН №03062 від 04 листопада 1999 року виданий головою Бригинцівської сільської ради на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №179;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 17 квітня 2019 року приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Афанасьєвою О.Ф., зареєстроване у реєстрі № 651 на ім`я ОСОБА_2 та відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна:220.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 є членами колгоспного двору у домоволодінні, яке розташоване по АДРЕСА_1 . Крім них, членами даного двору, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 квітня 1991 року, були померлі: бабуся ОСОБА_6 , матір ОСОБА_5 та батько ОСОБА_7 . Всього проживало 6 осіб, тому пропорційно до рівності часток, кожен має право на 1/6 частку у домоволодінні.

Розподіл спадщини майна померлих учасників колгоспного двору відбувся наступним чином: спадкоємцем майна ОСОБА_6 є позивач ОСОБА_1 , який успадкував належну їй 1/6 частку як учасника колгоспного двору у домоволодінні по АДРЕСА_1 , а спадкоємцем майна батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є відповідач ОСОБА_2 , на належні їм 2/6 частини у даному домоволодінні. Успадковані права у судовому порядку у належний спосіб зареєстровані за власниками у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Однак, належне позивачу право, як учаснику колгоспного двору на 1/6 частину, а також належне право власності у домоволодінні на 1/6 частину його дружини ОСОБА_3 і сина ОСОБА_4 , вони не мають можливості зареєструвати з тих підстав, що рішенням 12 сесії 22 скликання Бригинцівської сільської ради від 23 грудня 1997 року передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га, на якій розташований будинок, та на підставі вказаного рішення головою Бригинцівської сільської ради 04 листопада 1999 року видано на її ім`я Державний акт на право власності на землю серії ЧН № 03062. 17 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Позивач вказує на те, що зареєструвати свої права на належні частки у домоволодінні він та члени його родини - дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 не мають можливості через відсутність права власності на належну частку у земельній ділянці, на якій розташований будинок, тому змушений звернутися до суду.

З приводу поновлення строку позовної давності, позивач ОСОБА_1 стверджує, що не знав про оформлення на ім`я матері ОСОБА_5 Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та передачу їй одноосібно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, на якій розташований будинок, співвласником якого є він та члени родини. Про наявність Державного акту на право власності на землю на спірну земельну ділянку, на якій розташований будинок, що відноситься до категорії колгоспного двору дізнався нещодавно, звернувшись за допомогою до фахівця права.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2019 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

Скасовано рішення 12 сесії 22 скликання Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 23 грудня 1997 року в частині передачі безкоштовно у власність ОСОБА_5 , мешканці с.Мирне, земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку.

Скасовано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН №03062 від 04 листопада 1999 року, виданий головою Бригинцівської сільської ради, на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №179.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 17 квітня 2019 року приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Афанасьєвою О.Ф., зареєстрованого у реєстрі № 651 на ім`я ОСОБА_2 та відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна:220.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на виплату судового збору в сумі 1536,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не надав доказів, які б підтверджували, що наявність у ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку порушує право на отримання у власність землі позивачем та третім особам. Суд першої інстанції порушив норми матеріального права в частині визнання позивача, його дружини, сина членами колгоспного двору в розумінні статей 120,121,123,126 ЦК СРСР лише на підставі того факту, що останні були зареєстровані за адресою спірного домоволодіння, без аналізу підстав набуття та втрати статусу члена колгоспного двору. При цьому, звернувшись до суду 01.04.2019 року позивач пропустив трирічний строк для звернення до суду з вказаним позовом, а суд не врахував презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх майнових прав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши голову судового засідання, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції у повній мірі таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішення 12 сесії 22 скликання Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області від 23 грудня 1997 року в частині передачі безкоштовно у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку порушує право інших співвласників колгоспного двору на вказану земельну, тому вказане рішення повинни бути скасовано, а також Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН №03062 від 04 листопада 1999 року, виданий на ім`я ОСОБА_5 , свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 17 квітня 2019 року на ім`я ОСОБА_2 , відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна:220.

Разом з цим, суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності позивачем пропущено з поважних причин, перебіг якого слід рахувати з 04 червня 2018 року.

Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що станом на 15.04.1991 року до домоволодіння АДРЕСА_1 , яке відноситься до категорії колгоспних дворів, входили ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням дванадцятої сесії першого скликання Бригинцівської сільської Ради народних депутатів віл 22 грудня 1997 року, ОСОБА_5 передано у приватну власність безкоштовно для обслуговування житлового будинку земельну ділянку у с.Мирне площею 0,25 га.

Відповідно до довідки відділу у Козелецькому районі Головного управління Держгеокадастру №32-25-0.27-244/106-18 від 04.06.2018 року, громадянка ОСОБА_5 , мешканка с.Мирне, дійсно отримала 04.11.1999 року, за рішенням 12 сесії 21 скликання Бригинськівської сільської ради від 22.12.1993 року, державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН №03062, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку в с.Мирне на території Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, які зареєстровані у Книзі записів державних актів на право власності на землю за номерами 179, 180. У результаті виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ «Інситут геоіформаційних технологій» у 2018 році, земельним ділянкам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, присвоєно кадастровий номер :89:041:0007.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЧН №03062, виданого Бригінцівською сільською радою Козелецького району, власником земельної ділянки на території с.Мирне площею 0,25 га, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, є ОСОБА_5 .

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 липня 2018 року було визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2018 року було визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 та матері ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №142596741 від 24.10.2018 року, власником 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , а власником 1/6 частини даного домоволодіння є ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 квітня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №651, виданого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Афанасьєвою О.Ф., ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , яке складається з: земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_1 наданої на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЧН №03062 виданого Бригинцівською сільською радою народних депутатів Козелецького району Чернігівської області 7 лютого 2000 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1279, кадастровий номер :89:041:0007 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №163868217 від 17.04.2019 року власником земельної ділянки кадастровий номер :89:041:0007 площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 220) є ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній земельній ділянці, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Згідно із ч.2 ст.123 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст.ст.17,18 Закону України "Про власність", та роз`яснень даних в п.6. постанови Пленуму Верховного Суду України, положення статей 17, 18 щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року, не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно виходив з того, що станом на 15 квітня 1991 року до складу колгоспного двору входили ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_5 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яким згідно чинної на той час ст.120 ЦК Української РСР, майно належало на праві спільної сумісної власності кожному по 1/6 частині.

Однак, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований будинок, рішенням 12 сесії 22 скликання Бригинцівської сільської ради від 23 грудня 1997 року площею 0,25 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд передано у власність ОСОБА_5 , та у подальшому на підставі вказаного рішення головою Бригинцівської сільської ради 04 листопада 1999 року видано на її ім`я Державний акт на право власності на землю серії ЧН №03062.

Виходячи з цих обставин, суд першої інстанції обґрунтовано скасував рішення 12 сесії 22 скликання Бригинцівської сільської ради від 23 грудня 1997 року в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, оскільки зазначене рішення порушує право ОСОБА_1 , як співвласника житлового будинку АДРЕСА_1 . Також суд першої інстанції ґрунтовно скасував Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН №03062 від 04 листопада 1999 року, виданий головою Бригинцівської сільської ради на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №179 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 17 квітня 2019 року приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Афанасьєвою О.Ф., зареєстроване у реєстрі № 651 на ім`я ОСОБА_8 та відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна:220.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів, які б підтверджували, що наявність у ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку порушує право на отримання у власність землі позивачем та третім особам не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом зважаючи на вищевикладені обставини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що про порушене право позивачу стало відомо у червні 2018 року, після отримання відповіді з відділу Козелецького району Чернігівської області, оскільки інших доказів того, що позивачу про порушення права було відомо раніше матеріали справи не містять. Зазначених висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги не спростовують.

Проте дійшовши до правильних висновків про те, що перебіг позовної давності слід рахуновати з червня 2018 року, суд помилко поновив ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а отже рішення суду, відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України, слід змінити, виключивши з нього висновок про задоволення заяви про поновлення строку позовної давності. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч.4, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2019 року змінити в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення строку позовної давності, виключивши з нього висновок про задоволення заяви про поновлення строку позовної давності, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Голова судового засідання

Судді