Справа № 755/5802/20 Головуючий 1 інстанція- Катющенко В.П.
Проваження № 22-ц/824/9673/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 вересня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 19 травня 2020 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним шлюбного договору,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 19 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним шлюбного договорузадоволено заяву позивача ОСОБА_2 та забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборонити вчиняти правочини щодо його передачі в оренду (користування), яке на праві власності належить відповідачці ОСОБА_1 , а саме:

-земельну ділянку, площею 0,119 га, за адресою: Київська обл., Вишгородський район, с/рада Лебедівська «Лебедівка» садівницьке товариство, кадастровий номер: :33:021:0318 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18, номер запису про право власності 4014314), на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу, Київської області Голуб Людмилою Андріївною, зареєстровано в реєстрі за № 3079;

-два садових будинки з надвірними побудовами, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 345,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18, номер запису про право власності 4014908), на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу, Київської області Голуб Людмилою Андріївною, зареєстровано в реєстрі за № 3074.

Не погоджуючись із ухвалою, відповідачка ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Мегедь Л.Н. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Скарга мотивована тим, що з нею проживають неповнолітні діти, в утриманні

- 2 -

яких позивач участі не приймає, а тому єдиним джерелом надходження коштів у неї є лише здача в оренду власного майна, а неможливість цього завдає їй збитків. А відтак обраний судом спосіб забезпечення щодо заборони вчиняти правочини не є необхідним. Вона уклала комплексний договір із страховою компанією і боїться, що майно може бути пошкоджене. Надане позивачем повідомлення на ОЛХ про начебто продаж майна видалене адміністрацією за порушення правил користування сервісом. Вважає, що заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими вимогами, а предмет спору і спосіб забезпечення не узгоджуються між собою.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, встановлений ст.371 ЦПК України строк розгляду апеляційних скарг продовжено на строк дії такого карантину. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року, встановлені попереднім законом строки закінчуються через 20 днів після набарання чинності цим законом, який набрав чинності 17 липня 2020 року.

Отже, 06 серпня 2020 року строк на який продовжено розгляд апеляційної скарги закінчив перебіг.

В суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Мегедь Л.Н. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва як незаконну.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Приліпа М.М. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним шлюбного договору.

Провадження у справі відкрито 05 травня 2020 року.

Предметом спору у справі є визнання недійсним шлюбного договору, укладеного 30 вересня 2013 року між сторонами, в частині п.п.2.2., 2.3, та 3.3, згідно яких за шлюбним договором на усе майно, набуте подружжям за час шлюбу, встановлюється правовий режим особистої приватної власнсоті того з подружжя, ким це майно беде отримане або на чиє ім`я воно буде зареєстроване чи оформлене, як за час шлюбу, так і у випадку його розірвання.а саме поділ між сторонами спільного сумісного майна подружжя і на нього не поширюються положення ст.60 СК України.

14 травня 2020 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти правочини щодо передачі в оренду належного на праві власності відповідачці ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, площею 0,119 га кадастровий номер: :33:021:0318 та двох садових будинків, що розташовані за адресою:

АДРЕСА_2 . Заява мотивована тим, що вказане нерухоме майно було набуте сторонами за час шлюбу, однак згідно шлюбного договору відповідачка вважає його своєю власністю, не допускає позивача до проживання в будинку і погрожує продати майно. Про реальність намірів відповідачки продати спірне майно свідчить розміщення об`яв на Інтернет сайті https://www.olx.ua від 08 серпня 2019 року та 28 листопада 2019 року. Окрім того, відповідачка може передати спірне майно в довгострокову оренду третім особам, що може значно погіршити якість і знизити вартість, а у разі ухвалення судом рішення на користь позивача, ускладнить в подальшому реалізацію його права власності. Посилався, що йому стало відомо про наявнсть у Дніпровському районному суді м. Києва цивільної справи № 755/16831/19 за позовом ТОВ «Бізнес Груп С» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором поворотної фінансової допомоги в розмірі 2500000 грн., в якій ухвалою суду від 17 лютого 2020 року накладено арешт на майно належне ОСОБА_1 , в тому числі і на земельну ділянку, площею 0,119 га, та два садових будинки по АДРЕСА_1 , що прямо вказує на можливість відібрання майна у відповідачки за борги, що істотно ускладнить виконання рішення суду у цій справі, у разі задоволення позову.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п.1-2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту або забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка

- 4 -

характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення та ефективний захист її прав.

Задовольняючи заяву позивача, судпершої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених ст.149 ЦПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову.

При цьому суд виходив із того що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або ж унеможливити виконання рішення суду, поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся,у випадку відчуження відповідачкою нерухомого майна чи укладення з цим мацном правочинів.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

При вжитті заходів забезпечення позову судом обгрунтовано враховано як зміст вимог позивача, які полягають у оспоренні законності шлюбного договору в частині статусу спірного нерухомого майна, так і співмірність вжитих заходів із позовними вимогами, види забезпечення позову та спроможності таких заходів забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позов(пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, як і відсутність доказів про намір позивачки провести відчуження спірного майна необгрунтовані, оскільки як вище вказувалося позивач надав суду докази розміщення в мережі Інтернет на сайті https://www.olx.ua оголошень про продаж спірного нерухомого майна від 08 серпня 2019 року та 28 листопада 2019 року у Лебедівці Вишгородського району Київської області. Наведені дії свідчать про наявність у відповідачки волевиявлення на відчуження спірного нерухомого майна, що у свою чергу з огляду на предмет вимог позивача дає суду підстави для вжиття заходів забезпечення позову. При цьому посилання відповідачки на те, що надане позивачем повідомлення на olx.ua про начебто продаж майна видалене адміністрацією за порушення правил користування сервісом колегія суддів відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання відповідачки у скарзі на те, що з нею проживають неповнолітні діти, в утриманні яких позивач участі не приймає, а тому єдиним джерелом надходження коштів у неї є лише здача в оренду власного майна, а неможливість цього завдає їй збитків, що у свою чергу свідчить про необгрунтованість застосування таких заходів як заборона укладати правочини щодо нерухомого майна, також не спростовують висновків суду про наявність підстав для вжиття заходів.

При цьому колегія суддів враховує, що якщо позивач не приймає участі в утриманні дітей, то для цього є встановлений законом спосіб вирішення питання, а саме виконання аліментних зобов`язань за рішенням суду.

Доводи скарги про те, що обрані судом заходи забезпечення позову заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими вимогами, а предмет спору і спосіб забезпечення не узгоджуються між собою та не забезпечують виконання рішення суду у майбутньому, не грунтуються на вимогах процесуального закону. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України,

- 5 -

Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким ЦПК України викладено в новій редакції, в тому числі розширені підстави вжиття судом заходів забезпечення позову.

Зокрема, якщо за попередньою нормою (ч.3 ст.151 ЦПК в редакції до 15 грудня 2017 року) підставою вжиття заходів забезпечення позову було лише утруднення виконання чи неможливість виконання в майбутньому рішення суду, то згідно ст.149 ЦПК України (в редакції після 15 грудня 2017 року) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову не тільки якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду але і якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вище вказувалося предметом спору є визнання недійсним шлюбного договору в частині його положень щодо статусу майна, набутого сторонами в шлюбі. У випадку задоволення позову, як земельна ділянка, так і обидва садові будинки набудуть статусу спільного майна подружжя, право володіння та користуавння якимим матиме позвач. А тому можливе відчуження відповідачкою нерухомого майна, належність якого виключно їй оспорює позивач, за умови задоволення його вимог, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення прав позивача за захистом яких він звернувся до суду, про що вірно вказав в ухвалі суд першої інстанції, бо майно буде належати іншій особі, право якої позивачу доведеться оспорювати, звертаючись із новими позовами.

Це ж стосується передачі майна в оренду, що є доводом апеляційної скарги відповідачки і що вона підтвердила в судовому засіданні, оскільки передача нерухомого майна відовідачкою в оренду без згоди позивача у випадку задоволення його вимог буде суперечити закону. Окрім того, у випадку передачі будинків в оренду, на чому настоює відповідачка, і заперечень орендарів цього майна проти користування ним з боку позивача, це потягне для позивача необхідність вжиття додатових заходів для поновлення своїх прав, зокрема оспорення договорів оренди, виселення орендарів тощо.

Отже, вжиті судом заходи у вигляді арешту та заборони вчиняти правочини безпосередньо стосуються предмета спору.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 19 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: