Ухвала

17 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 757/16704/17-ц

провадження № 61-13126ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 серпня

2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаренко Олександра Сергіївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаренко О. С., про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання права власності на квартиру.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаренко О. С., про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання права власності на квартиру залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Василенко Н. С., на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаренко О. С., про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання права власності на квартиру відмовлено.

01 вересня 2020 року до Верховного Суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Василенко Н. С. подано касаційну скаргу (надійшла 02 вересня 2020 року) на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року,

у якій представник заявника просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, у липні 2020 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Василенко Н. С. було подано апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва

від 14 листопада 2017 року.

Згідно вимог частини другої статті 294 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

У касаційній скарзі представник заявника зазначає, що копію оскаржуваної ухвали позивач не отримував, зі змістом ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року представник ознайомилася 24 червня 2020 року під час ознайомлення із матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження та оскаржуваного судового рішення, супровідним листом Печерського районного суду

м. Києва копії ухвали від 14 листопада 2017 року були надіслані учасникам справи, в тому числі позивачу ОСОБА_1 , проте в матеріалах справи відсутні відомості про їх вручення адресатам. У свою чергу, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що указане судове рішення було надіслано судом до реєстру 07 грудня 2017 року та було оприлюднено 11 грудня 2017 року.

Згідно вимог частини другої статті 358 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Разом з тим, судом враховується, що матеріали касаційного провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 , як позивач у справі, подавши позов щодо захисту його прав, цікавився рухом даної справи у період з дня подання даного позову 23 березня 2017 року до дня подання його адвокатом Василенко Н. С. заяви про надання матеріалів справи для ознайомлення

18 червня 2020 року.

З матеріалів касаційного провадження та оскаржуваного судового рішення також вбачається, що представником позивача ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності від 23 січня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н. Г., зареєстрованої в реєстрі за № 163, строком дії до 23 січня 2020 року,

03 жовтня 2017 року було отримано судову повістку-повідомлення про розгляд Печерським районним судом м. Києва справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаренко О. С., про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання права власності на квартиру 14 листопада 2017 року о 10 год. 15 хв., що підтверджується зворотнім повідомлення про вручення йому поштового відправлення.

У свою чергу, частиною п`ятою статті 76 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) передбачалося, що вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Разом з тим, знаючи, що в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаренко О. С., про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання права власності на квартиру, ОСОБА_1 не цікавився провадженням у справі з дня подання указаного позову 23 березня 2017 року до дня подання його адвокатом Василенко Н. С. заяви про надання матеріалів справи для ознайомлення 18 червня 2020 року.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційну скаргу подано зі значним спливом часу після ухвалення судового рішення, яке оскаржується, дійшов обґрунтованого висновку про те, що процесуальна бездіяльність позивача, який є ініціатором судового процесу, не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом. Поновлення позивачу строку на апеляційне оскарження судового рішення, яке було ухвалене три роки потому, буде суперечити принципу правової визначеності.

Враховуючи фактичну обізнаність позивача ОСОБА_1 про розгляд його справи в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстави для поновлення строків на апеляційне оскарження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Тобто особа, яка залучена до участі у розгляді, зокрема, цивільного спору, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (справа Сандерс проти Іспанії від 07 липня 1989 року).

Згідно зі статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа Перетяка та Шереметьев проти України від 21 грудня 2010 року).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи виправдовують втручання у зазначений принцип res judicata підстави для поновлення строків оскарження судового рішення вказані заявником.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність поважних причин пропуску заявником майже на три роки строку на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва

від 14 листопада 2017 року, не ставлять під сумнів правильність оскарженої ухвали апеляційного суду. Обставин непереборної сили, які могли завадити ОСОБА_1 подати апеляційну скаргу на судове рішення, у цій справі не встановлено.

З огляду на вищенаведене, доводи касаційної скарги є безпідставними, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та на законність і обґрунтованість постановлених судових рішень не впливають.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Правильність застосування судом апеляційної інстанції норм ЦПК України не викликає розумних сумнівів. При винесенні ухвали, яка оскаржується, судом апеляційної інстанції надано оцінку гарантіям, передбаченим статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 серпня

2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаренко Олександра Сергіївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання права власності на квартиру відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович