Ухвала

28 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 755/9141/19

провадження № 61-13294ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Яремка В. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат.

Позов мотивований тим, що 07 листопада 2009 року між нею та відповідачем укладений шлюб, від якого вони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент звернення до суду з позовом проживає разом з матір`ю в Італії та знаходиться на її повному матеріальному забезпеченню.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 червня 2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Позивач вказувала на те, що відповідач є працездатною особою, його дохід має мінливий та нерегулярний характер, тому з урахуванням принципу забезпечення захисту інтересів неповнолітньої доньки вважала за необхідне присудити аліменти у розмірі 3 000,00 грн щомісячно.

Окрім того, позивач вказувала на те, що в період з 2015 року нею понесено додаткові витрати на дитину, а саме: з 2015 до 2016 року позивач сплачувала вартість занять у дошкільному закладі для ОСОБА_4 в м. Мілан, Італія, загальна вартість якого склала 4 689,00 євро; за 2016-2017 навчальні роки сплачено вартість шкільного харчування у розмірі 779,68 євро; вартість шкільного харчування за 2018 навчальний рік склала 942,50 євро; вартість занять кінним спортом протягом 2018 року склала 1 050,00 євро; вартість занять гімнастикою протягом 2016, 2017, 2018 років склала

890,00 євро; витрати на лікування у стоматолога 24 травня 2018 року склали

90,00 євро, витрати на авіаквитки з м. Мілан до м. Київ та у зворотному напрямку для дитини склали 742,00 євро. Таким чином, витрачена сума становить 9 183,18 євро, що станом на день звернення з позовом становить 277 428,53 грн, а половина від загальної суми фактично понесених додаткових витрат складає 138 714,00 грн.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 3 000,00 грн щомісяця починаючи з 02 квітня 2019 до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача суму додаткових витрат, які були понесені останньою на утримання ОСОБА_4 , у розмірі 138 714,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 3 000,00 грн щомісячно, з подальшою індексацією аліментів, починаючи з 05 червня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму додаткових витрат на дитину у розмірі 138 714,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки у матеріалах справи відсутні відомості про офіційне працевлаштування відповідача, тому необхідно присудити до сплати аліменти на ім`я позивача на утримання малолітньої доньки у розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 05 червня 2019 року, і до повноліття дитини. При цьому судом враховано, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість працевлаштування, не має інших утриманців та соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів. Окрім цього підлягають стягненню 138 714,00 грн, що складає 50 відсотків витрачених позивачем коштів на навчання, проведення лікування та розвиток малолітньої доньки ОСОБА_4 за період з 2015 року по 2018 рік, оскільки вказана сума грошових коштів визнана судом як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, пов`язаними із розвитком певних здібностей дитини.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1 500,00 грн щомісячно, з подальшою індексацією аліментів, починаючи з 05 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив з того, що відповідач має двох неповнолітніх дітей на утриманні, є інвалідом другої групи, окрім того за період з січня 2017 року до жовтня 2019 року йому виплачено заробітну плату у розмірі 104 380, 98 грн. При цьому, апеляційний суд зазначив у своїй постанові, що позивачем не доведено наявність особливих обставин, які призвели до додаткових витрат на дитину.

У вересні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні стягнення додаткових витрат та залишити в силі у цій частині рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною

позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів у загальному розмірі

156 714,00 грн (138 714,00 грн + 3 000,00 грн ? 6), що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. А. Воробйова В. В. Яремко