П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року

м. Рівне

Справа № 1715/22539/12

Провадження № 22-ц/4815/918/20

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Ковальов І.М.

Ухвалу суду першої інстанції проголошено:

(повним текстом, за відсутності учасників справи)

10.04.2020 у м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ;

заінтересовані особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

за участі: учасники справи чи їх представники не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дудурича Ігоря Володимировича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 квітня 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; про скасування заходів забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року в суд звернулася ОСОБА_1 з заявою про скасування заходів забезпечення позову, де ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були залучені як заінтересовані особи. Мотивуючи вимоги, вказувалося про необхідність скасування вжитих на підставі ухвали Рівненського міського суду від 15 січня 2013 року заходів забезпечення її позову до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Предметом забезпечення позову у виді арешту, який обрано відповідно до ухвали Рівненського міського суду від 15 січня 2013 року, виступив автомобіль Renault Kangoo білого кольору, 2004 р.в., кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 10 квітня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні її заяви, заінтересовані особи: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; про скасування заходів забезпечення позову.

У поданій через свого представника адвоката Дудурича І.В. апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, що полягало у порушенні норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що рішенням Рівненського міського суду від 03 березня 2014 року, що набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку легкового автомобіля марки Renault Kangoo, 2004 р.в., кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , як на майно, набуте сторонами за час їхнього шлюбу. Тому вважає, що необхідність у подальшому збереженні обмеження права на забезпечений автомобіль, відпала.

Щодо оскаржуваної ухвали, то, на переконання заявника, хибними є висновки, які було зроблено судом про те, що через визнання за ОСОБА_1 права на 1/2 частку автомобіля та стягнення на її користь п`ятдесяти відсотків вартості цього транспортного засобу вона втратила підстави для звернення до суду із відповідною заявою.

Натомість представник ОСОБА_1 посилається на норми ч. 1 ст. 158 ЦПК України, яка регулює можливість скасування судом заходів забезпечення позову з власної ініціативи чи за мотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки заявник є стороною у справі, де предметом спору виступає поділ майна подружжя, тому ця обставина зумовлює наявність її права на подання заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Крім того, ухвалою Рівненського міського суду від 15 січня 2013 року арешт автомобіля обрано до закінчення розгляду справи, однак при ухваленні рішення по суті питання про скасування заходів забезпечення позову вирішено не було.

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, прийнявши нове судове рішення про скасування обраного заходу забезпечення позову, а саме арешту автомобіля марки Renault Kangoo, 2004 р.в., кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався, хоча про право його подати у термін до 05 серпня 2020 року їм було роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 16 липня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відмовляючи заявнику у задоволенні заяви, суд першої інстанції правильно виходив із того, що у справі за забезпеченим позовом ОСОБА_1 ухвалено рішення, яке набрало законної сили, про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірного автомобіля та стягнення з ОСОБА_2 на її користь 50 відсотків грошової компенсації вартості майна. Оскільки заявник після набрання судовим рішенням законної сили припинила бути співвласником спірного транспортного засобу, тому вона втратила законні підстави заявити вимогу про скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, у грудні 2012 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою Рівненського міського суду від 15 січня 2013 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено.

До закінчення розгляду справи по суті накладено арешт на належний ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Сатиїв Дубенського району Рівненської області, РНОКПП: НОМЕР_3 , що мешкає у АДРЕСА_1 , легковий автомобіль марки Renault Kangoo, 2004 р.в., кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

Рішенням Рівненського міського суду від 03 березня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за позивачем, РНОКПП: НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частку легкового автомобіля марки Renault Kangoo, 2004 р.в., кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , як на майно, набуте нею з ОСОБА_2 за час їхнього шлюбу.

Стягнуто з відповідача, РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 50 відсотків вартості спірного автомобіля 32 090 гривень, а також 706, 60 гривень судових витрат.

Дане судове рішення набрало законної сили і 13 жовтня 2014 року на його виконання Рівненським міським судом було видано виконавчий лист.

В подальшому, 21 лютого 2020 року, ОСОБА_1 подала заяву про скасування вжитих заходів забезпечення позову шляхом арешту спірного автомобіля.

Згідно із ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у пункті 10 своєї постанови від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №2 (v0002700-09 від 12.06.2009), вбачається, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

Між тим, юридичне право ОСОБА_1 на частку легкового автомобіля марки Renault Kangoo, 2004 р.в., кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , як на об`єкт права спільної сумісної власності подружжя припинилося із присудженям на її користь компенсації за вказане спірне майно. Судове рішення про це набрало законної сили і було звернуто до примусового виконання. Оскільки заявник не має речових прав на даний автомобіль, тому вона позбавлена права вимагати скасувати заходи забезпечення її позову, що вжиті ухвалою Рівненського міського суду від 15 січня 2013 року.

Отже, наведеними висновками спростовуються доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

В силу правил ст. 141 ЦПК України понесений і документально підтверджений судовий збір, що сплачений заявником, у розмірі 420, 40 гривень стягненню з ОСОБА_2 на її користь не підлягає через відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дудурича Ігоря Володимировича залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 10 квітня 2020 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків