ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/1501/19Головуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/817/608/20 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

з участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників справи - представника прокуратури Тернопільської області Безкоровайної О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу№593/1501/19 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Горуца Олексія Андрійовича на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області про зняття арешту з майна, ухваленого суддею Крамар В.М., повний текст судового рішення складено 13 березня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_2 , від імені якого діяв адвокат Горуц О.А., звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області про зняття арешту з майна. В позовній заяві посилається на те, що він прийняв спадок після смерті ОСОБА_3 (далі - спадкодавця) і згідно з рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 грудня 2017 року за ним визнано право власності на спадкове майно: автомобіль марки «Шевроле Каптіва», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та автомобіль марки «Вольсваген Каравелла», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 (далі - автомобілі).

Спадкодавець у червні 2014 року звернувся до Бережанського РВ УМВСУ із заявою про незаконне заволодіння автомобілями і за цим фактом 04 червня 2014 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст. 190 КК України. Під час досудового розслідування кримінального провадження 06 червня 2014 року слідчим суддею Бережанського районного суду було накладено арешт на автомобілі.

29 грудня 2016 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.І ст.284 КПК України.

Вилучені автомобілі та ключі від замків запалювання передано під розписку власнику, однак у вказаній постанові не вирішено питання про зняття арешту з автомобілів, хоча потреба у застосуванні цього заходу повністю відпала. До Бережанського районного суду було подано клопотання про скасування арешту автомобілів. 10 липня 2019 року у задоволенні клопотання судом було відмовлено.

Посилаючись на те, що арешт має тимчасовий характер і його максимальна тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування або судового розгляду до прийняття рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Із закриттям кримінального провадження втрачається легітимна мета арешту, оскільки арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку такого обтяження, зумовленого Кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна в такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження прав особи користуватися належним їй майном. Вимоги про звільнення майна з під арешту, що грунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, мають бути вирішені судом цивільної юрисдикції відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦПК України.

У зв`язку з наведеним, просить постановити рішення, яким скасувати повністю арешт на майно ОСОБА_1 - автомобіль марки «Шевроле Каптіва», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та автомобіль марки «Вольсваген Каравелла», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_5 , - що був накладений 06 червня 2014 року, слідчим суддею Бережанського районного суду Музикою Я.М.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області про зняття арешту з майна відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Горуц О.А., подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вказане рішення є незаконним і необгрунтованим, судом неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Рішення прийняте при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи та при порушенні норм процесуального права та за неправильного застосування норм матеріального права.

У своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Горуц О.А., просить суд скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2020 року та постановити нове рішення яким повністю задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність арешту на успадковане від попереднього власника майно - зазначені автомобілі, позивачу не надає можливості зареєструвати їх - оформити право власності у передбаченому Законом порядку та необгрунтовано обмежує його право власності, оскільки відповідно до п.15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх марок, типів і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок та інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388, визначено, що у разі наявності відомостей про арешт транспортного засобу, його реєстрація не проводиться.

Про це зазначено у відповідях, наданих начальником регіонального сервісного центру в Тернопільській області від 04.06.2018 року № 31/19-Л-22, наданій на звернення представника ОСОБА_1 адвоката Люпи П.В про реєстрацію за його повіреним транспортних засобів, та від 12.12.2018 року № 31/19-Л-47, наданій на звернення Згромадження Братів Милосердя УГКЦ ОСОБА_4 , який також є представником за довіреністю ОСОБА_1 . Також у цій відповіді зазначено, що арешт на успадковані автомобілі накладений за рішенням Бережанського районного суду від 19.06.2014 року (справа №1К/С/593/58/2014), а реєстрація цих автомобілів за ОСОБА_1 можлива лише при умові зняття арештів на підставі відповідних постанов Бережанського РВ поліції та рішення Бережанського районного суду, які їх наклали, скасування реєстрації за попереднім власником ОСОБА_5 , та на підставі рішення Бережанського районного суду від 28.05.2014 року. На основі чого представнику ОСОБА_1 було відмовлено у перереєстрації цих автомобілів. Таким чином, наявність арешту та зазначені автомобілі перешкоджає ОСОБА_1 зареєструвати право власності.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції України в Тернопільській області просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись що заступником начальника відділу, начальником слідчого відділення Бережанського ВП ГУНП В Тернопільській області Олексів Г.С. при винесенні постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000154 від 04.06.2014 року на підставі п.2 ч.1 т.284 КПК України, у якій було накладено арешт на спірні автомобілі, вилучені у кримінальному провадженні автомобілі та ключі від них передано під розписку власнику. Органом досудового розслідування питання щодо зняття арешту зазначеного майна не піднімалось перед судом. Тобто, зі сторони поліції здійснено всі можливі дії для того, щоб в подальшому відповідно до п.3 ст. 174 КПК України прокурор скасував арешт зазначеного майна.

Окрім того, Головне управління Національної поліції України в Тернопільській області вказує, що докази позивача на підтвердження понесених судових витрат не відповідають вимогам ст.ст.77-80 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратура Тернопільської області просить апеляційну скаргу адвоката Горуца О.А. залишити без задоволення, а рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2020 року без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відповідач вказує, що оскільки спірні автомобілі не були перереєстровані у спосіб, встановлений Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не є власником оспорюваних автомобілів, оскільки набуття права власності не було оформлено у встановленому законом порядком. А також, що прокуратура Тернопільської області неправильно визначена позивачем як відповідач у справі, оскільки у спірних правовідносинах органами прокуратури не вчинялося жодних дій. Які б обмежували право власності позивача на спірні автомобілі, так як рішення про накладення арешту приймалося слідчим суддею, а рішення про закриття кримінального провадження №0000154 від 04.06.2014 року органами поліції.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник прокуратури Тернопільської області апеляційної скарги не визнала, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи з метою особистої участі їх представників у судовому засіданні не подали. А тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 у червні 2014 року звернувся до Бережанського РВ УМВСУ із заявою про незаконне заволодіння автомобілями марки «Шевроле Каптіва», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та марки «Вольсваген Каравелла», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 і за цим фактом 04 червня 2014 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст. 190 КК України. Під час досудового розслідування кримінального провадження 06 червня 2014 року слідчим суддею Бережанського районного суду було накладено арешт на вказані автомобілі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 Де ОСОБА_7 помер. Позивач прийняв спадок після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 грудня 2017 року за ОСОБА_1 визнано право власності на спадкове майно: автомобіль марки «Шевроле Каптіва», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та автомобіль марки «Вольсваген Каравелла», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 .

29 грудня 2016 року заступником начальника відділу, начальником слідчого відділення Бережанського ВП ГУНП В Тернопільській області Олексівим Г.С. винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.І ст.284 КПК України. Вилучені автомобілі та ключі від замків запалювання передано під розписку власнику. У вказаній постанові не вирішено питання про зняття арешту з автомобілів Бережанського районного Суду було подано клопотання в порядку кримінального судочинства про скасування арешту автомобілів.

10 липня 2019 року ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Горуца О.А. про скасування арешту на майно відмовлено.

Вирішуючи спір по суті суд вважав, що справа про зняття арешту з майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження підлягала вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Суд установив, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в порядку цивільного судочинства до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області про зняття арешту з майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження.

30 червня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) відступила від її висновку, сформульованого в пункті 49 постанови 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, у частині того, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК України 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства, сформувавши правовий висновок про те, що питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стосовно доводу про те, що питання про скасування арешту майна слідчий суддя уже вирішував за правилами кримінального судочинства та відмовив у задоволенні відповідного клопотання позивача, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що позивач не позбавлений права звернутися до слідчого судді з новим клопотанням про скасування арешту майна, обґрунтувавши його, зокрема, висновками, сформульованими у цій постанові.

Установивши, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області про зняття арешту з майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження суд першої інстанції не врахував, що дане питання про скасування арешту на спірні автомобілі, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу, тобто вирішується в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ та роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. (частина перша статті 256 ЦПК України).

Згідно із частиною четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 377 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу.

З огляду на те, що вказана справа судом першої інстанції розглянута з порушенням правил юрисдикції, оскаржуване судове рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, із застосуванням наслідків закриття провадження відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України). Судові витрати слід покласти на учасників справи в межах, ними понесених.

Керуючись п.1ч.1 ст. 255, ст.256, ст.ст. 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Горуца Олексія Андрійовича задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2020 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, прокуратури Тернопільської області про зняття арешту з майна, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачеві, що справа підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до Тернопільського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Судові витрати слід покласти на учасників справи в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2020 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Хома М.В.

Костів О.З.