Постанова

Іменем України

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 296/1808/13

провадження № 61-921св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Житомирська міська рада, Міськрайонне управління Держгеокадастру у Житомирському районі,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу

касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Житомирська міська рада, Міськрайонне управління Держгеокадастру у Житомирському районі та м. Житомирі, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки загального користування.

Позовна заява мотивована тим, що до будинку

АДРЕСА_1 нею та відповідачем був влаштований під`їзд до земельної ділянки спільного користування.

Зазначала, що в серпні 2008 року відповідач без погодження з органом,

до компетенції якого входить вирішення пов`язаних з землекористуванням питань самовільно зайняла 35 кв. м спірної ділянки та позбавила її можливості користуватися під`їздом до будинку та надвірних будівель.

Факт самовільного зайняття земельної ділянки загального користування, на її думку, підтверджується актами про результати перевірок та рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2009 року, яким було задоволено позов прокурора Корольовського району м. Житомира до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок загальною площею 0,1235 кв. м.

Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 0,0035 га, що належить до земель загального користування (проїзду) по АДРЕСА_1 , шляхом знесення незаконної огорожі.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира

від 10 липня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок знести самовільно зведену нею огорожу і звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загального користування площею 35 кв. м, яка надана для під`їзду до будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 26 вересня

2013 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира

від 10 липня 2013 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 жовтня

2018 року позовОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,00129 га, що належить до земель загального користування (проїзду) по АДРЕСА_1 , шляхом перенесення паркану збірних залізобетонних елементів та встановити його по межі земельної ділянки, кадастровий номер :02:023:0011.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач без погодження з Житомирською міською радою самовільно зайняла земельну ділянку, яка є частиною проїзду з вул. Саєнка до будинковолодіння ОСОБА_1 , тому суд вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 жовтня

2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , треті особи: Житомирська міська рада, Міськрайонне управління Держгеокадастру у Житомирському районі та м. Житомирі, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки загального користування.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не надано доказів про розмір або площу спірного проїзду та про час його встановлення будь-яким компетентним органом у зв`язку з цим неможливо встановити, чи порушені межі цього проїзду відповідачем. Відповідно до висновку повторної земельно-технічної експертизи від 29 березня 2019 року землекористувачем ОСОБА_2 не зайнято спірний проїзд, а отже, права позивача відповідачем не порушені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судове рішення апеляційного суду скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

У березні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції

належним чином не встановив фактичних обставин, а саме, що під час розгляду справи Корольовським районним судом м. Житомира відповідачем ОСОБА_2 було знесено частину огорожі і площа зайнятої земельної ділянки загального користування могла змінитися до 0,00129 га.

Зазначає, що призначаючи повторну експертизу у справі, апеляційний суд поставив на вирішення повторної експертизи питання, яке не було предметом спору, а саме: чи зайнято проїзд між садибами НОМЕР_1 і АДРЕСА_1 , що й призвело до постановлення незаконного рішення у справі, в результаті чого спір так і не вирішено.

При цьому апеляційний суд не взяв до уваги того, що в додатковій експертизі зроблено висновок про те, що визначити під`їзд до домоволодіння ОСОБА_1 за адресою:

АДРЕСА_1 , немає можливості і територія між садибами № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 є тупиковим під`їздом до садиби позивача ОСОБА_1 , що спростовує факт, що територія між садибами НОМЕР_1 та

АДРЕСА_1 має статус проїзду.

Вважає, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання її представника ОСОБА_3 про виклик юриста Житомирської міської ради для надання пояснення щодо самовільного зайняття

ОСОБА_2 , земельної ділянки загального користування (під`їзду).

Доводи особи, які подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2020 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що постанова апеляційного суду

є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги - безпідставними.

Зазначає, що права позивача не порушені, оскільки як встановлено висновком повторної земельно-технічної експертизи та не спростовано іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, мінімальна ширина проїзду, який розташований між садибами НОМЕР_1 та

АДРЕСА_1 , становить 3,2 м, що відповідає нормам чинного законодавства, враховуючи, що такий проїзд (під`їзд) сформовано і він не змінився з 1991 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Із 1970 року ОСОБА_1 є власником частини будинку

АДРЕСА_1 .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 серпня

2009 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08 грудня 2009 року, позов прокурора Корольовського району

м. Житомира в інтересах держави в особі Житомирської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування завданої шкоди задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,1235 га

по АДРЕСА_2 з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом знесення капітальної огорожі (а.с. 8-11 т. 1).

Постановою державного виконавця від 27 червня 2012 року виконавчий документ щодо виконання зазначеного судового рішення повернуто стягувачу - Житомирській міській раді у зв`язку з тим, що стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій (а.с. 58 т. 1).

Відповідно до висновку судового експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 01 лютого 2017 року

№ 401/02-2017 у фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває частина земельної ділянки загального користування (проїзд з вул. Саєнка до будинковолодіння НОМЕР_3 ) площею 0,00129 га (132,9 кв. м), що схематично зображено на малюнку № 8 дослідницької частини висновку. Для відновлення можливості використовувати ділянку загального користування площею 0,00129 га, яка є частиною проїзду з вул. Саєнка до будинковолодіння НОМЕР_3 , необхідно змістити (перенести) паркан із збірних залізобетонних елементів та встановити його по межі земельної ділянки, кадастровий номер :02:023:0011, згідно з технічною документацією із землеустрою або відповідно до координат точок № 1 та

№ 2, зазначених у таблиці № 3 дослідницької частини висновку (а.с. 136-149 т. 2).

Згідно з висновком повторної судової земельно-технічної експертизи

від 29 березня 2019 року землекористувачем ОСОБА_2 не зайнято проїзд, який розташований між садибами НОМЕР_1 та

АДРЕСА_1 (а.с. 125-151, т. 3).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки -будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання

у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина третя цієї статті).

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків

у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності

є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними

є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей.

Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Судом встановлено, що висновком повторної судової земельно-технічної експертизи від 29 березня 2019 року встановлено, що відповідно до листа Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради від 14 березня 2014 року № 493/13, на топографічних планах масштабу 1:500 із ситуацією на даній зйомці, яка відповідає місцевості на 1991 рік, ширина проїзду між житловими будинками НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 , на в`їзді з боку

вул. Саєнка складає 3,2 м.

Землекористувачем ОСОБА_2 , якій належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , не зайнято проїзд, який розташований між житловими будинками НОМЕР_1 та

АДРЕСА_1 , оскільки його ширина становить 3,2 метри (а.с. 125-151, т. 3).

Апеляційний суд, встановивши, що відповідачем не зайнято проїзд, який розташований між житловими будинками НОМЕР_1 та

АДРЕСА_1 , дійшов правильного висновку про те, що права позивача не порушені, а отже, відсутні підстави для задоволення позову

ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК Україниповно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки загального користування.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк