Справа № 387/766/20
Номер провадження по справі 2-з/387/8/20
У Х В А Л А

про забезпечення позову

15 вересня 2020 року смт Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду , Кіровоградської області Майстер І. П.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Добровеличківського районного суду Кіровоградської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Провадження у справі відкрито 03 вересня 2020 року та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В процесі розгляду справи позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності а саме: меблеву стінку вартістю на теперішній час 3000 гривень 00 копійок; два крісла вартістю на теперішній час по 500 гривень 00 копійок; диван вартістю на теперішній час 4000 гривень 00 копійок; два паласи вартістю на теперішній час по 300 гривень 00 копійок; дві штори вартістю на теперішній час по 300 гривень 00 копійок; чотири стільця вартістю на теперішній час по 50 гривень 00 копійок; журнальний столик вартістю на теперішній час по 100 гривень 00 копійок; ліжко вартістю на теперішній час по 500 гривень 00 копійок; трюмо вартістю на теперішній час 500 гривень 00 копійок; два паласи вартістю на теперішній час по 250 гривень 00 копійок; телевізор вартістю на теперішній час 1000 гривень 00 копійок; спальний гарнітур вартістю на теперішній час 4000 гривень 00 копійок; диван малюка вартістю на теперішній час 2000 гривень 00 копійок; письмовий стіл вартістю на теперішній час 250 гривень 00 копійок; пральна машинка вартістю на теперішній час 2000 гривень 00 копійок; бойлер вартістю на теперішній час 2000 гривень 00 копійок; чотири подушки вартістю на теперішній час по 50 гривень 00 копійок; постільна білизна два комплекти полуторних вартістю по 400 гривень 00 копійок; постільна білизна два комплекти двоспальних вартістю по 500 гривень 00 копійок; вісім одіял вартістю по 200 гривень 00 копійок; п`ятнадцять рушників вартістю по 50 гривень 00 копійок; кухонний гарнітур вартістю на теперішній час 2000 гривень 00 копійок; холодильник вартістю на теперішній час 2000 гривень 00 копійок; морозильна камера вартістю на теперішній час 2000 гривень 00 копійок; газова плита вартістю на теперішній час 1000 гривень 00 копійок; духовка вартістю 500 гривень 00 копійок; мультиварка вартістю 500 гривень 00 копійок; соковижималка вартість 500 гривень 00 копійок; водонагрівач вартістю 500 гривень 00 копійок; ліжко вартістю 500 гривень 00 копійок; посуд вартістю 1000 гривень 00 копійок; п`ять газових балонів вартістю по 50 гривень 00 копійок; електрозварка вартістю 1500 гривень 00 копійок; електрозварка вартістю на теперішній час 500 гривень 00 копійок; бензокоса вартістю 1500 гривень 00 копійок; бензопилка вартістю на теперішній час 500 гривень 00 копійок; міні млин вартістю 10000 гривень 00 копійок; бетономішалка вартістю 4000 гривень 00 копійок; дві тонни вугілля вартістю 4000 гривень 00 копійок; обприскувач вартістю 250 гривень 00 копійок; газова плита вартістю 400 гривень 00 копійок; три столи вартістю по 100 гривень 00 копійок; дві швейні машинки вартістю по 200 гривень 00 копійок; п`ять алюмінієвих бідонів вартістю по 100 гривень 00 копійок; два сепаратори вартістю по 250 гривень 00 копійок; ванна вартістю 800 гривень 00 копійок. Загальна вартість майна становить 66500 гривень 00 копійок.

Беручи до уваги зміст позовних вимог, за якими між сторонами дійсно виник спір щодо перебування на праві власності майна, суд вважає за необхідне з метою усунення загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, накласти арешт на майно належне подружжю .

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: зокрема одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч.1ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Подана представником позивача заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

У відповідності до ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»№ 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови ПленумуВСУ №9від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно з п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі" Пантелеєнко проти України"зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі"Дорани проти Ірландії"Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи" Каіч та інші проти Хорватії"(рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний СудУкраїни у п.9 мотивувальної частини рішення від 30січня 2003 року №3-рп/2003у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 р., №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вищевикладене, предмет та об`єкт судового спору, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене,керуючись ст.ст.81,141,149,151,152, ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту, на майно, а саме на :

меблеву стінку вартістю 3000 гривень 00 копійок; два крісла вартістю по 500 гривень 00 копійок; диван вартістю 4000 гривень 00 копійок; два паласи вартістю по 300 гривень 00 копійок; дві штори вартістю по 300 гривень 00 копійок;чотири стільця вартістю по 50 гривень 00 копійок;журнальний столик вартістю по 100 гривень 00 копійок;ліжко вартістю по 500 гривень 00 копійок; трюмо вартістю 500 гривень 00 копійок; два паласи вартістю по 250 гривень 00 копійок; телевізор вартістю 1000 гривень 00 копійок; спальний гарнітур вартістю 4000 гривень 00 копійок; диван малютка вартістю 2000 гривень 00 копійок; письмовий стіл вартістю 250 гривень 00 копійок; пральна машинка вартістю 2000 гривень 00 копійок; бойлер вартістю 2000 гривень 00 копійок; чотири подушки вартістю по 50 гривень 00 копійок; постільна білизна два комплекти полуторних вартістю по 400 гривень 00 копійок; постільна білизна два комплекти двоспальних вартістю по 500 гривень 00 копійок; вісім одіял вартістю по 200 гривень 00 копійок; п`ятнадцять рушників вартістю по 50 гривень 00 копійок; кухонний гарнітур вартістю 2000 гривень 00 копійок; холодильник вартістю 2000 гривень 00 копійок; морозильна камера вартістю 2000 гривень 00 копійок; газова плита вартістю 1000 гривень 00 копійок; духовка вартістю 500 гривень 00 копійок; мультиварка вартістю 500 гривень 00 копійок; соковижималка вартістю 500 гривень 00 копійок; водонагрівач вартістю 500 гривень 00 копійок; ліжко вартістю 500 гривень 00 копійок; посуд вартістю 1000 гривень 00 копійок; п`ять газових балонів вартістю по 50 гривень 00 копійок; електрозварка вартістю1500 гривень 00 копійок; електрозварка вартістю 500 гривень 00 копійок; бензокоса вартістю 1500 гривень 00 копійок; бензопилка вартістю 500 гривень 00 копійок; міні млин вартістю 10000 гривень 00 копійок; бетономішалка вартістю 4000 гривень 00 копійок; дві тонни вугілля вартістю 4000 гривень 00 копійок;обприскувач вартістю 250 гривень 00 копійок; газова плита вартістю 400 гривень 00 копійок; три столи вартістю по 100 гривень 00 копійок; дві швейні машинки вартістю по 200 гривень 00 копійок; п`ять алюмінієвих бідонів вартістю по 100 гривень 00 копійок; два сепаратори вартістю по 250 гривень 00 копійок; ванна вартістю 800 гривень 00 копійок.

Копію ухвали суду для подальшого виконання видати позивачу (стягувачу за даним виконавчим документом) та (або) його представнику та відповідно до ч.2 ст. 157 ЦПК України направити до Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України "Про виконавче провадження" для пред`явлення виконавчого документа.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 та проживає АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає та зареєстрований АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області І.П.Майстер