КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/7683/15 Головуючий у І інстанції -Ларіонова Н.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/7600/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Лівінського С.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року про зміну стягувача у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

ТОВ «Алекс інвестмент енд менеджмент груп» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Зазначало, що відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 14.11.2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. На виконання зазначеного рішення, Подільським районним судом м. Києва 05.10.2017 р. було видано виконавчий лист № 758/7683/15-ц. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Артемчуком Т.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 55710435.

На даний час рішення боржником не виконано.

Обґрунтовуючи заяву, заявник вказав, що 07.06.2018 р. між ТОВ «Алекс інвестмент енд менеджмент груп» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 605/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого було відступлено права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №24023 від 30.07.2012 року ТОВ «Алекс інвестмент енд менеджмент груп».

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив замінити сторону виконавчого провадження з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Алекс інвестмент енд менеджмент груп».

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року задоволено заяву про заміну сторони. Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс інвестмент енд менеджмент груп» на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 14.11.2016 року по цивільній справі 758/7683/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що укладений між стягувачем та новим стягувачем Договір № 605/К купівлі-продажу майнових прав від 07 червня 2018 року з фізичною особою (Боржником), на який посилається суд першої інстанції у своїй ухвалі від 6 листопада 2019 року, є таким, що не відповідає вимогам закону, зокрема, статті 24 Закону України «Про іпотеку», оскільки відсутні дані щодо нотаріального посвідчення Договору № 605/К купівлі-продажу майнових прав від 07 червня 2018 року, щодо передачі прав на іпотеку, та зазначений договір не є договором про відступлення вимоги за іпотечним договором, та відсутні дані про державну реєстрацію такого відступлення (Інформаційна довідка № 194742897 від 24.12.2019р. додається).

Крім того, зазначає, що його не повідомили про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням у п`ятиденний строк, як того вимагає ст. 24 Закону України «Про іпотеку».

Вказує також, що ТОВ «Алекс інвестмент енд менеджмент груп» та ПАТ «Дельта Банк» в момент вчинення договору про відступлення права вимоги від 07 червня 2018 року не було додержано вимог ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4,5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», розпорядження Нацкомфінпослуг № 352 від 06 лютого 2014 року, даний договір є недійсним. Згідно ч. І ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Таким чином, у ТОВ ««Алекс інвестмент енд менеджмент груп»» відсутні законні підстави на стягнення заборгованості за Основним договором, укладеним між мною, ОСОБА_1 , та ПАТ «Дельта Банк» на підставі недійсного договору про відступлення права вимоги від 07 червня 2018 року. Разом з тим, всі зазначені обставини та викладені у заяві Нового стягувача підстави судом не перевірялись.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14.11.2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 350 938,36 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 372,29 грн., а всього стягнуто 352 310,65 грн.

05.10.2017 р. на виконання рішення суду Подільським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 758/7638/15-ц.

05.10.2018 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Артемчуком Т.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №55710435.

07.06.2018 року між ТОВ «Алекс інвестмент енд менеджмент груп» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого було відступлено права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №24023 від 30.07.2012 року, у зв`язку з чим ТОВ «Алекс інвестмент енд менеджмент груп» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк».

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що заявником підтверджені, крім матеріального правонаступництва, підстави для процесуального правонаступництва, щодо заборгованості ОСОБА_1 , а тому судом встановлені підстави для заміни стягувача , як сторони у виконавчому провадженні.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Тлумачення ч.1 ст.512 ЦК дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору:

- купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК);

- дарування (ч.2 ст.718 ЦК);

- факторингу (гл73 ЦК).

Згідно із ч.5 ст.15 закону «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 закону «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал редакції) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 20.11.2013 у справі №6-122цс13.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, у зв`язку із чим дійшов обгрунтовано висновку щодо задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Доводи апелянта стосовно того, що банки мають право продавати борги виключно суб`єктів господарювання, тобто тільки юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не заслуговують на увагу, оскільки законодавством прямо не заборонено продавати борги фізичних осіб.

Що стосується доводів апелянта відносно того, що відсутні данні нотаріального посвідчення Договору №605/К купівлі-продажу майнових праві від 07 червня 2018 року спростовується матеріалами справи, а саме нотаріально посвідченим договором про відступлення вимоги за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дудько Ю.А 07 червня 2018 року.

Крім того наявні дані про реєстрацію нотаріусом про таке відступлення.

Враховуючи викладене та те, що відсутність письмового повідомлення про заміну кредитора відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України має інші наслідки, а не є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, апеляційна скарга як необгрутована підлягає залишенню без задоволення.

Апелянтом не надано доказів які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді А.С. Сержанюк

С.В. Лівінський