Справа № 755/3622/20
У Х В А Л А

про залишення аяви без руху

"06" березня 2020 р. суддя Дніпровського районного суд м. Києва Гаврилова О.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві, Дніпровська районна у м.Києві державна адміністрація, приватний нотаріус Гавриленко Алла Миколаївна, про встановлення факту родинних відносин, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є біологічним батьком заявника.

В заяві зазначається, що батько заявника - ОСОБА_3 змінив своє прізвище на ОСОБА_4 , однак документ, що підтверджує зміну прізвища у заявника відсутній та такий документ можна отримати лише на підставі судового запиту.

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 1 ст. 315 ЦПК України містить перелік фактів, справи про встановлення яких можуть бути розглянуті судом, зокрема це факти родинних відносин між фізичними особами.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - Постанова Пленуму), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В п.3 Постанови Пленуму зазначено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.274 ЦПК. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Найменування однієї із заінтересованих осіб - приватного нотаріуса вказано в заяві не повно, оскільки не зазначено нотаріальний округ.

Крім того, заявником стверджується в заяві про відсутність інших спадкоємців померлої ОСОБА_5 . За відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину, заінтересованою особою є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування, якою в даному випадку є Київська міська рада.

Отже заявником підлягає уточненню коло заінтересованих осіб.

Крім того, в заяві, в порушення вимог ст.318 ЦПК України не зазначені причини неможливості одержання заявником дублікату свідоцтва про зміну ОСОБА_3 прізвища на ОСОБА_4 , не вказані докази, що підтверджують факт, про встановлення якого просить заявник. Також до заяви не додані докази на підтвердження неможливості отримання або відновлення документів, що підтверджують факт зміни прізвища.

Суд звертає увагу заявника, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судом, якщо вповноважені підприємства, установи, організації, не в змозі видати відповідний документ.

При цьому, в заяві не зазначені причини неможливості отримання заявником від органів РАЦС відповідних актових записів, а також дублікату свідоцтва про зміну прізвища, не додано письмову відмову органу РАЦС.

Більше того, як убачається зі змісту заяви, заявник фактично просить не про встановлення факту родинних відносин, а про встановлення факту біологічного батьківства.

Згідно частини першої статті 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як вказана стаття, так й інші статті Глави 86 «Спадкування за законом» Книги шостої ЦК України, пов`язують спадкування за законом саме з наявністю родинних відносин зі спадкодавцем за його життя, а не з фактом біологічної спорідненості, про що просить заявник.

Крім того, суд звертає увагу, що в заяві фактично зазначається про необхідність звернення до суду з даною заявою задля отримання документів, що підтверджують факт зміни прізвища, на запит суду, що суперечить завданням цивільного судочинства.

Якщо заявник самостійно не в змозі звернутися із запитом до органів РАЦС, він вправі укласти з адвокатом договір про надання правничої допомоги, на підставі якого адвокат вправі звертатися з відповідними адвокатськими запитами.

Крім того, відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат» та частини 1 Глави 7 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Щодо посилань заявника на те, що 21 травня 2020 року спливає шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, слід зазначити, що відповідно до підпункту 2.1. Глави 10 Розділу ІІ Порядку, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Отже відсутність у спадкоємця будь-яких документів не є перешкодою для його звернення до державної нотаріальної контори або приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначені цивільним законодавством строки.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» (далі - Закон).

Частиною 1 ст. 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Так, згідно ч.2 ст.2-1 Закону контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно з положеннями ст. ст. 66, 67 Закону на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону, на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Таким чином, передумовою звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав є наявність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, особа вправі звернутися до суду із заявою, у тому числі й про встановлення факту родинних відносин. В протилежному випадку дії нотаріуса можуть бути оскаржені в передбаченому законом порядку.

Статтею 50 Закону та ч.1 Глави 14 Розділу І Порядку передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Закон поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: - нотаріальні дії; - відмова у вчиненні нотаріальних дій; - нотаріальні акти.

Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону, не є вичерпним.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху, заявнику необхідно в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ній недоліки. Для усунення недоліків заяви надати в письмовому вигляді заяву в новій редакції, з урахуванням наведених в ухвалі суду недоліків щодо її змісту та, серед іншого, долучити докази неможливості одержання актового запису про зміну ОСОБА_6 прізвища на ОСОБА_4 , а також дублікату свідоцтва про зміну прізвища - письмову відмову органу РАЦС.

До виправленої заяви необхідно додати її копії для вручення заінтересованій особі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10, 175, 177, 185, 293, 294, 315, 318 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві, Дніпровська районна у м.Києві державна адміністрація, приватний нотаріус Гавриленко Алла Миколаївна, про встановлення факту родинних відносин - залишити без руху та запропонувати заявнику в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки.

У випадку неусунення недоліків, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я