УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Мукачево Справа №303/2245/19

2/303/55/20

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.,

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів: (1) ОСОБА_2

(2) ОСОБА_1

про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

6 лютого 2020 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження по даній справі у зв`язку із смертю позивача та поданням нею заяви про прийняття спадщини.

Відповідач (2) в судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку зі смертю позивача.

Відповідач (1) в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, матеріали клопотання, суд констатує наступне.

Згідно з даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10 січня 2020 року позивач по справі ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 48 Цивільного процесуального кодексу України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Статтями 46, 47 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що строни можуть мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) та здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

Тобто стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність.

Відповідно до частини четвертої статті 25 та статті 37 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу (стаття 55 Цивільного процесуального України).

Заміна осіб, що є сторонами, третіми особами, іншими особами внаслідок переходу до них суб`єктивних прав або обов`язків, щодо яких відкрита цивільна справа, називається процесуальним правонаступництвом.

Процесуальне правонаступництво, як і заміна неналежної сторони, являє собою зміну суб`єктивного складу учасників спору.

Процесуальне правонаступництво можливе за умови універсального або сингулярного правонаступництва в матеріальному праві та наявності судового процесу, відкритого на захист указаних прав.

Тобто, підставою процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони із спірних або встановлених судом правовідносин майнового, але не особистого характеру.

В свою чергу, у матеріальному праві можливе загальне (універсальне) правонаступництво в суб`єктивних цивільних правах - спадкування (стаття 1218 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, допускається перехід окремого суб`єктивного цивільного права (сингулярне правонаступництво), наприклад поступка права вимоги (стаття 512 Цивільного кодексу України), заміна боржника в зобов`язанні (стаття 520 Цивільного кодексу України).

Так, статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Таким чином, до складу спадщини серед іншого не входять особисті немайнові права.

Так, цивільне право регламентує два види суспільних відносин - майнові та немайнові. Якщо майнові пов`язані із власністю, то немайнові (нематеріальні блага) позбавлені економічного змісту.

Характерними ознаками особистих немайнових прав є те, що вони:

- мають нематеріальний характер;

- за своїм характером є абсолютними правами;

- належать кожній без винятку фізичній особі та спрямовані на її розвиток;

- їх виникнення та припинення пов`язане, як правило, із народженням та смертю фізичної особи і більшості з них вона не може бути позбавлена.

Цивільним кодексом України визначено два види особистих немайнових прав:

1) особисті немайнові права, що забезпечують природне існування фізичної особи (Глава 21 Цивільного кодексу України);

2) особисті немайнові права, що забезпечують спеціальне буття фізичної особи (Глава 22 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, особисті немайнові права, що забезпечують соціальне буття фізичної особи включають в себе такі права: це право на ім`я; право на повагу до честі, гідності та ділової репутації; право на індивідуальність; право на особисте життя та його таємницю; право на інформацію; право на особисті папери та таємницю кореспонденції; право на недоторканність житла; право на місце проживання; право на свободу пересування; право фізичної особи на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

При цьому, право на недоторканність житла є особистим немайновим право, згідно з яким уповноважена особа може діяти у своєму житлі на свій розсуд і перешкоджати будь-яким спробам вторгнення у нього поза волею осіб, які у ньому проживають, крім випадків, прямо передбачених у законі.

Право на місце проживання - це особисте немайнове право фізичної особи, яке включає у себе такі повноваження, як: вільно обирати місце проживання та вільно змінювати місце проживання.

Правовідносини, що склалися між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами щодо визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням особисто пов`язані з особою позивача та не допускають правонаступництва.

Крім того, спірна квартира не належала позивачу на праві власності, оскільки була не приватизована, позивач був квартиронаймачем, згідно з даними типового договору найму житла, а у правовідносинах з оренди житла правонаступництво шляхом автоматичного переведення прав орендаря за наслідками смерті первісного орендаря не передбачено.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Враховуючи викладене, в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження по справі слід відмовити, провадження по вказаній цивільні справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 2, 44, 255, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі відмовити.

2. Клопотання ОСОБА_4 про закриття провадження у справі задоволити.

3. Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - закрити.

4. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость