Справа № 237/3755/19
Провадження № 2/237/227/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04.02.20 року м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі

головуючого судді Ліпчанського С. М.,

при секретарі Бахтіяровій Н. В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Курахове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 зхвернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0213, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 недійсним

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь 80 000 гривень в рахунок повернення коштів, сплачених за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 02113 від 16.11.2018 року та понесені документально підтверджені судові витрати.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 16.11.2018 року між ним та ФОП ОСОБА_2 підписано попередній договір про купівлю-продаж транспортного засобу № 0213. 16.11.2018 року він на підставі отриманого рахунку відповідно до попереднього договору купівлі-продажу сплатив 80 000 грн. у відділенні АТ «Ощадбанк», що підтверджується квитанцією від 16.11.2018 року № 13. До теперішнього часу договір купівлі-продажу транспортного так і не було укладено, у зв`язку із ухиленням відповідача від укладення такого договору. Сплачені позивачкою грошові кошти у сумі 80 000 грн. відповідачем повернені не були.

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

У судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином шляхом направлення судової повістки.

Враховуючи дані обставини, а також позицію позивача, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки Nissan, модель Leaf, рік випуску 2015.

Відповідно до п.1.1. попереднього договору купівлі-продажу, сторони зобов`язуються у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах встановлених у попередньому договорі.

Відповідно до п.1.5 попереднього договору купівлі-продажу, сторони зобов`язуються укласти основний договір 16.11.2018 року за умови повного виконання п. 2.1. попереднього договору, яким передбачено, що на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 80 000 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів.

Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобов`язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 року.

Пунктом 1.6 попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу передбачено істотні умови основного договору: продавець зобов`язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності 177 033 грн. Право власності на майно переходить покупцю з моменту сплати повної вартості майна зазначеної вище, на підставі основного договору. Майно передається покупцю з моменту сплати повної вартості майна, зазначеної в цьому попередньому договорі, після укладення основного договору, якщо сторони не домовляться про інше при укладенні основного договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були сплачені грошові кошти в розмірі 80 000 грн. на рахунок відповідача ФОП ОСОБА_2 , на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ФОП ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що підтверджується квитанцією від 16.11.2018 року № 13.

Після сплати вказаної суми позивачу від ФОП ОСОБА_2 був наданий попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0212 від 16.11.2018 року у двох примірниках, які позивач підписав. До теперішнього часу основний договір купівлі-продажу транспортного засобу так і не був укладений, у зв`язку із ухиленням відповідача від укладення такого договору. Сплачені позивачем грошові кошти у сумі 80 000 грн. відповідачем повернені не були.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування.

Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати.

Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати використання ним електронних платіжних засобів, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов`язаний приймати їх до сплати.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 2, 4, 11 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору.

Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, наслідки недійсності правочину залежать від того, чи було його виконано. Якщо сторони не приступили до виконання правочину, то він не підлягає виконанню, тобто жодна із сторін не вправі вимагати його виконання. Якщо ж правочин виконано повністю або частково (передано майно, сплачені кошти), то наслідком має бути повернення кожною зі сторін недійсного правочину другій стороні в натурі всього, що вона одержала на його виконання.

Оскільки фактично до виконання договору приступив тільки позивач шляхом сплати грошових коштів, то відповідач зобов`язаний повернути позивачу всі одержані на виконання договору кошти в розмірі 80 000 грн.

Верховний Суд України в постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15 висловив свою правову позицію, а саме: ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

В частині другій ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» закріплено визначення поняття несправедливі умови договору згідно з яким, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

З урахуванням викладеного, аналізуючи попередній договір можна дійти висновку, що ряд його умов є несправедливими, за вищевикладених підстав, що є порушенням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим є всі підстави для визнання даного договору недійсним.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, аналізуючи вимоги чинного законодавства, якими регламентовані спірні правовідносини сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0213 від 16.11.2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення сплаченої позивачем з відповідача суми у розмірі 80 000 гривень.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Оскільки судом встановлено недійсність вказаного правочину, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, сплаченої останнім суми у розмірі 80 000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 768,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись, ст. ст. 3, 5, 6, 203, 215, 216, 220, 628, 638, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-12, 263 - 265, 280 - 282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення коштів задовольнити.

Визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0213 від 16 листопада 2018 року (з усіма додатками до нього), укладений між ОСОБА_1 (який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_3 , виданий 1474, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) та ФОП ОСОБА_2 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ )

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 , виданий 1474, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень в рахунок повернення коштів, сплачених за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 0213 від 16.11.2018 року.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 , виданий 1474, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційної інстанції в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 04.02.20 року