Житомирський апеляційний суд
Справа №289/173/15-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №289/173/15-ц за позовом ОСОБА_1 до правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Радомишльського нотаріального округу Житомирської області Камінська Людмила Василівна, Кримоцька сільська рада Радомишльського району Житомирської області, ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним

та за зустрічним позовом правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання права власності в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_1 ,

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 19 січня 2017 року, яке ухвалене під головуванням судді Невмержицького І.М. у м. Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив заповіт ОСОБА_5 , складений 20 травня 2014 року і посвідчений Кримоцькою сільською радою Радомишльського району Житомирської області, визнати недійсним. Свої вимоги обґрунтовував тим, що перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті дружини відкрилася спадщина. Для оформлення своїх спадкових прав він звернувся до нотаріуса, де й дізнався, що усе своє майно дружина заповіла ОСОБА_2 . Проте, дружина тривалий час страждала на хронічне нервово-психічне захворювання, у зв`язку із чим спочатку отримала третю, а згодом - другу групу інвалідності. Окрім того, померла дружина від важкої хвороби, оскільки у неї діагностували рак підшлункової залози четвертої стадії, який невдало був оперований, та з весни 2014 року вона отримувала знеболюючі наркотичні засоби. Вважає, що фізичний та психічний стан покійної не дозволяв їй за життя зробити будь-які особисті розпорядження на випадок своєї смерті.

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до Кримоцької сільської ради Радомишльського району. Просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що є рідною сестрою ОСОБА_5 та успадкувала за заповітом після смерті сестри зазначений вище будинок, але під час оформлення спадщини у приватного нотаріуса з`ясувалося, що у низці документів мають місце невідповідності, а також дійсність заповіту оскаржується у судому порядку. У зв`язку із такими обставинами, приватний нотаріус Камінська Л.В. їй відмовила в оформленні спадщини.

Суд першої інстанції після усунення недоліків не визнавав зустрічний позов неподаним та не повертав його. Також судом першої інстанції не було відмовлено у прийняті зустрічного позову та у об`єднанні його в одне провадження до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 19 січня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за заповітом задоволені. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначає, зокрема, що при проведенні судової експертизи експерт не взяв до уваги ту обставину, що на час підписання заповіту ОСОБА_5 перебувала під дією сильнодіючих наркотичних препаратів. Суд безпідставно відхилив його клопотання про допит свідків, чим порушив право на доказування. Окрім того, померла доводиться дружиною позивачу та матір`ю представнику позивача. Вони знаходилися у гарних стосунках та постійно спілкувалися, а тому наміру передати майно сестрі у померлої виникнути не могло. Оспорюваний заповіт посвідчений секретарем Кримоцької сільської ради Радомишльського району Луценко Ольгою Миколаївною, але суд не з`ясовував, чи дійсно дана особа займає таку посаду та чи уповноважена була вона посвідчувати заповіт. Також задовольняючи зустрічний позов та визнаючи вцілому право власності на житловий будинок із господарськими спорудами у порядку спадкування за заповітом за сестрою покійної, суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що житловий будинок разом із господарськими будівлями є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та будівлі знаходяться на земельній ділянці, що належить позивачу за первісним позовом.

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року до участі в справі залучено ОСОБА_3 , як правонаступника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом (а.с.94 т.2).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 20 травня 2014 року секретарем виконкому Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області посвідчений заповіт ОСОБА_5 , яким остання на випадок її смерті зробила наступне розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і все те, що їй належатиме на день її смерті і на що вона за законом матиме право, а саме - житловий будинок, господарські будівлі та земельні ділянки в АДРЕСА_1 , заповідала сестрі: ОСОБА_2 (а.с.64 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області (а.с.15 т.1).

Відповідно до частин першої та другої ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді даної справи суд першої інстанції не з`ясовував особу, що посвідчувала заповіт, та її повноваження не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки з таких підстав первісний позов не заявлявся і такі обставини пов`язані із нікчемністю заповіту, а не з його недійсністю, що передбачено положеннями частини першої ст.1257 ЦК України.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Такі роз`яснена надані судам у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Так, із висновку судово-психіатричної експертизи від 11 жовтня 2016 року №366-2016, яка призначалася судом першої інстанції та проведена експертною комісією Житомирської обласної психіатричної лікарні №1, слідує, що ОСОБА_5 , починаючи з 2007 року, страждала на тривожно-депресивний розлад органічного ґенезу (судинного, постінсультного, дисметаболічного) (а.с.123-124,159-163 т.1). Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 06.8 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Однак, прояв психічних порушень у ОСОБА_5 із приводу даної патології не досягнув того ступеню, коли б вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_5 20 травня 2014 року на час підписання заповіту в тимчасовому хворобливому стане не знаходилася.

ОСОБА_5 із квітня 2014 року виявляла клінічні ознаки поєднаної психічної патології у вигляді глибокої астенії з вираженим больовим синдромом внаслідок ракової інтоксикації за рахунок раку головки підшлункової залози 4 ст.4 кл.гр., з метастазами в печінку, проростанням в верхню брижеву вену, в печінкову ворітну вену, загальний печінковий проток, яка виникла на фоні тривожно-депресивного розладу органічного ґенезу. Дані клінічні ознаки відповідають критеріям шифру F 06.6 МКХ-10. Вони мали місце у ОСОБА_5 і в період підписання нею заповіту ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ступінь вище вказаних ознак астенії, больового синдрому та інтоксикації на момент підписання заповіту в ОСОБА_5 була настільки виражена, що позбавляла її здатності в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При поверхневому розумінні суті подій вони понижали її здатність розуміти сутність та активний характер явищ, планувати та усвідомлювати їх наслідки.

ОСОБА_5 під час укладення 20 травня 2014 року заповіту виражених індивідуально-психологічних особливостей, які б могли суттєво вплинути на її дії на момент розпорядження майном на випадок смерті - не виявляла. Її стан в цей період визначався ознаками поєднаної психічної патології у вигляді глибокої астенії з вираженим больовим синдромом внаслідок ракової інтоксикації за рахунок раку головки підшлункової залози 4 ст., яка виникла на фоні тривожно-депресивного розладу органічного ґенезу.

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Оскільки висновок судово-психіатричної експертизи від 11 жовтня 2016 року №366-2016 є суперечливим, то за клопотанням представника позивача за первісним позовом ухвалою апеляційного суду від 13 грудня 2017 року в справі була призначена повторна посмертна судово-психіатрична експертиза, виконання якої доручено експертам іншої експертної установи, на вирішення якої винесено питання, чи могла ОСОБА_5 на час складання заповіту 20 травня 2014 року усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (а.с.145 т.2).

Із висновку повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_5 , проведеної Державною установою «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» 05 березня 2019 року №3, який надійшов до апеляційного суду 18 грудня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_5 на момент складання заповіту 20 травня 2014 року виявляла ознаки органічного тривожного розладу, що не супроводжувалося психотичними симптомами, недоумством або розладами свідомості і не позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.108-130 т.3). Отже, на момент складення заповіту 20 травня 2014 року ОСОБА_5 хоча і виявляла психічний розлад у формі органічного тривожного розладу, але за своїм психічним станом вона була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Із огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не знайшла свого підтвердження та обставина, що на момент укладення оспорюваного заповіту ОСОБА_5 , перебувала б у стані, який би свідчив про неможливість усвідомлювати нею свої дій та (або) керувати ними.

Натомість матеріалами справи доводиться, що на момент особистого розпорядження ОСОБА_5 , тобто на 20 травня 2014 року, волевиявлення останньої на випадок її смерті було вільним та відповідало її волі, а тому підстави для визнання заповіту недійсним у судовому порядку відсутні. Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Отже, в частині первісного позову апеляційний суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, оскільки у цій частині воно постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, чого не можна сказати про зустрічний позов.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі визнання заповіту недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Так, із матеріалів спадкової справи №129/2014, що відкрилася 30 липня 2014 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , слідує, що із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Радомишльського районного нотаріального округу Камінської Л.В. звернулися: 30 липня 2014 року син померлої - ОСОБА_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_4 сестра померлої - ОСОБА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловік померлої - ОСОБА_1 (а.с.53 т.1). Спадкоємець за заповітом та потенційні спадкоємці за законом звернулися із заявами про прийняття спадщини у строки, передбачені законом для її прийняття (шість місяців, який почався з часу смерті ОСОБА_5 , тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1). Докази відмови від прийняття спадщини за заповітом відсутні.

Разом із тим, зустрічний позов заявлений до Кримоцької сільської ради (відповідач за зустрічним позовом), а не до чоловіка та сина ОСОБА_5 (треті особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ), хоча у разі недійсності заповіту вони б закликалися до спадкування за законом на загальних підставах, а не сільська рада, оскільки про відумерлість спадщини за наявності спадкоємців не йдеться.

Отже, Кримоцька сільська рада не є належним відповідачем за зустрічним позовом, оскільки даний позов законних прав та інтересів територіальної громади не зачіпає. Питання заміни неналежного відповідача судом першої інстанції не вирішувалося, а на стадії апеляційного перегляду усунути такий недолік у спосіб, передбачений законом, можливим не видається.

Окрім того, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті сестри ( ОСОБА_5 ). Як убачається із спадкової справи №46/2017 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її донька ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини після смерті матері подала до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області 15 липня 2017 року, тобто остання вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки зворотного матеріалами справи не доведено (а.с.78-90 т.2). У матеріалах справи також є копія заповіту ОСОБА_2 на доньку.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні обґрунтовані постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, тобто постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому визнавати судом право власності на спірний житловий будинок із господарськими спорудами у порядку спадкування за заповітом було передчасним, оскільки матеріали справи не містили доказів того, що умови для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину були відсутні, а тому зустрічний позов не міг бути задоволеним. Отже, рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову підлягає до скасування відповідно до приписів ст.376 ЦПК України, з постановленням у цій частині нового судового рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовляється, враховуючи також ту обставину, що апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення.

Також скасовується рішення суду першої інстанції у частині покладення судового збору в сумі 244 грн. на ОСОБА_1 , оскільки останній не має процесуального статусу відповідача за зустрічним позовом та у задоволенні зустрічного позову відмовляється.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 19 січня 2017 року в частині задоволення зустрічного позову та судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_3 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , у задоволенні зустрічного позову до Кримоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 10 березня 2020 року.