"19" березня 2020 р.
Справа №642/666/20
2/642/593/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 р. Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.

за участю секретаря Канаєвої К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток в праві спільної сумісної власності

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визначити розмір часток, належних ОСОБА_2 та померлій ОСОБА_3 , які є рівними, відповідно по 1/2 частці кожній з них у належній їм на праві спільної сумісної власності земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначила, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3 та вступила у право спадщини на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 . Проте, нотаріус відмовила їй у видачі права власності на спадщину на частку земельної ділянки за цією адресою, власницею якої була ОСОБА_3 , оскільки частки у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не виділені.

Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року було відкрито провадження по справі.

Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, де зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. На стягненні з відповідачки судових витрат не наполягає.

Відповідачка подала до суду відзив, у якому вказала, що визнає позов в повному обсязі та просить розглянути справу в її відсутність.

Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 17.01.2001р., 1/2 частка житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 отримала в порядку спадкування за заповітом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17)

Відповідно до листа КП «ХМБТІ» від 24.10.2003р., 1/4 частка житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 була отримана ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про спадщину, посвідченого 2-ю ХДНК 16.02.1984р. р№2-286. (а.с. 28)

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виготовленому КП «ХМБТІ» від 14.10.2003р., ще одна 1/4 частка житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 була отримана ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 15.01.1997р. приватним нотаріусом Машковою С.Л. р№105. (а.с. 8, 28)

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.01.2006р. серії ЯА №641120, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0681 га за адресою АДРЕСА_1 для обслуговування вказаного жилого будинку та господарських споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: :13:001:0054 (а.с. 6-7).

Даний акт було видано на підставі рішення ХХХ сесії четвертого скликання ХМР від 20.12.2004р. №231/04 (відомості про передачу земельної ділянки в спільну сумісну власність зазначені в пункті 1.9 додатку №2). (а.с. 20-21)

Згідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14)

Заповітом від 15.05.2003р., посвідченим державним нотаріусом Другої ХДНК ОСОБА_5 , ОСОБА_3 усе своє майно заповіла позивачці ОСОБА_1 . (а.с. 15)

29.11.2019р. ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_3 , а саме на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою АДРЕСА_1 . Дане свідоцтво посвідчено державним нотаріусом Другої ХДНК Пилипенко О.В. №2-213. (а.с. 16)

15 січня 2020р. державний нотаріус Другої ХДНК Пилипенко О.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у вигляді частини земельної ділянки АДРЕСА_1 . Відмова мотивована тим, що земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та померлій ОСОБА_3 , їх частки у праві власності не виділені, тому нотаріальна контора не в змозі визначити склад спадкового майна у вигляді земельної ділянки. (а.с. 4-5)

За положеннями статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

В даному випадку законом встановлена саме спільна сумісна власність на спірну земельну ділянку, оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку не визначені частки співвласників.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної вільності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За приписами ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Разом із цим в роз`ясненнях, що містяться в пунктах 12, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства, зважаючи, що частка у земельній ділянці, яка належала померлій ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_2 на даний час не визначена, а не визначення часток не дає можливості позивачу реалізувати своє право на спадкування.

Тому суд вважає за можливе визначити частки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на земельну ділянку як рівні - по 1/2 частці.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в п. 23Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п.4.15. глави 10 Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

З відмови державного нотаріуса Другої Харківської державної нотаріальної контори вбачається, що видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо, оскільки частки співвласників земельної ділянки не визначені (а.с. 4-5).

Тобто після визначення цих часток, позивач не позбавлена права знову звернутися до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, оскільки це є компетенцією нотаріальної контори.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд не стягує з відповідачки судові витрати на користь позивчки, оскільки остання зазначила, що не бажає стягувати судові витрати з ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-13, 76- 83, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 355, 370, 372, 392 ЦК України, ст.ст. 86, 89 ЗК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток в праві спільної сумісної власності задовольнити.

Визначити розмір часток, належних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є рівними, відповідно по 1/2 частці кожній з них, у належній їм на праві спільної власності (на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.01.2006р. серії ЯА №641120) земельній ділянці площею 0,0681 Га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :13:001:0054.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.Г. Проценко

.