Номер провадження: 22-ц/813/5948/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

третя особа - Приватне акціонерне товариство СК «Арсенал Страхування»,

третя особа - територіальна громада м. Одеси,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» та ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2020 року у складі судді Чернявської Л.М.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року (з урахуванням редакції від 06.06.2017) ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», треті особи - ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство СК «Арсенал Страхування», територіальна громада м. Одеси, про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 116311,17 грн, які є необхідними для відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», д/н НОМЕР_1 , витрати на проведення оцінки майна з визначення вартості завданого матеріального збитку автомобілю у розмірі 1 500 грн, судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1163,11 грн, а також витрати на правову допомогу у сумі 10066,20 грн (7441,40 грн + 2624,8 грн).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.02.2016 у справі № 521/2415/16-ц ОСОБА_2 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП перебував з КП «ОМЕТ» у трудових відносинах та виконував службові обов`язки. Згідно з висновком експертного авто товарознавчого дослідження №022/16 від 15.02.2016 з визначення вартості відновлювального ремонту та вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado» НОМЕР_1 , 2007 р.в., складає 116311,17 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2020 року позов задоволено частково; стягнено з КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 68129,06 грн в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і судові витрати, які складаються з оплати судової експертизи у розмірі 1 500,00 грн та судового збору у розмірі 681,29 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 6650,00 грн; в решті вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно з договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №38/15 ДЦВ/О/1 від 13.03.2015, цивільно-правова відповідальність Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» за шкоду життю, майну, здоров`ю, працездатності третіх осіб застрахована в Приватному акціонерному товаристві СК «Арсенал Страхування». Вказаний договір був укладений з 16.03.2015 по 15.02.2016, тобто він поширював свою дію на момент того, коли трапилося ДТП. Також, суд безпідставно стягнув з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» 6650,00 грн на сплату правничої допомоги.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення в частині стягнення з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 116311,17 грн, які є необхідними для відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», д/н НОМЕР_1 , та судових витрат: судовий збір у розмірі 1163,11 грн і витрати на правову допомогу у сумі 17500 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №022/16 від 15.02.2016, згідно з яким вартість відновлювального ремонту складає 116311,17 грн. Наданий відповідачем висновок №18-3565/5635 + 5637 від 04.12.2018, незважаючи на те, що містить посилання на застосування Національного Стандарту №1, виконано без його застосування, зокрема, не містить заяв оцінювача і копії всіх вихідних даних, що підтверджують вартість запасних частин, робіт, ЛКМ на дату події, що суперечить вимогам п.56. Висновок №18-3565/5635 + 5637 від 04.12.2018 виконаний на дату проведення дослідження, тоді як ДТП сталося 21.01.2016, тому розмір збитків визначений не на дату ДТП. Великою Палатою Верховного Суду був зроблений правовий висновок про те, що витрати на професійну правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за межами суду (постанова у справі №301/1894/17 від 17.10.2018).

22.06.2020 Приватне акціонерне товариство СК «Арсенал Страхування» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні скарги Комунального підприємства «Одесміськелектротранс».

23.07.2020 Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» подало до суду заперечення на відзив на скаргу, в якій просило відзив Приватного акціонерного товариства СК «Арсенал Страхування» відхилити, а скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» - задовольнити.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Враховуючи наведене, справа розглянута в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційних скаргах, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

21.01.2016 приблизно о 08 годині 40 хвилин ОСОБА_2 , який працював водієм КП «ОМЕТ», під час керування тролейбусом «Troiza», б/н НОМЕР_2 , рухаючись у м. Одесі, на регульованому світлофорним об`єктом перехресті вулиць Жуковського і Пушкінської, здійснив рух перехрестя на заборонений (червоний) сигнал світлофору, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA Prado», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який перетинав перехрестя на зелений сигнал світлофора по вул. Пушкінській з боку вул. Єврейської в напрямку вул. Буніна. В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а пасажирці автомобіля «TOYOTA Prado», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_3 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких.

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 29.02.2016 у справі № 521/2415/16-п ОСОБА_2 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. ОСОБА_2 свою вину визнав.

Відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №38/15-ДЦВ/О/1 від 13.03.2015, цивільно-правова відповідальність Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» за шкоду життю, майну, здоров`ю, працездатності третіх осіб застрахована в Приватному акціонерному товаристві СК «Арсенал Страхування».

Відповідно до п.16.1.11 страховик звільняється від відповідальності по претензіях та позовах внаслідок навмисних дій, грубої недбалості (необережності) страхувальника, водія, посадових осіб страхувальника або будь-яких осіб, що діють за дорученням страхувальника або з його відома. Під навмисними діями слід розуміти дії (бездіяльність), коли особа, яка їх вчинила, усвідомлювала протиправний характер своїх дій чи бездіяльності, перешкоджала їх шкідливі наслідки і бажала їх настання або не бажала їх настання, але свідомо допускала настання цих наслідків. Під недбалістю слід розуміти необережність, коли особа, яка її допускала, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

На час вчинення ДТП 21.01.2016 ОСОБА_2 працював водієм у Комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс».

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №022/16 від 15.02.2016, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 116311,17 грн, а матеріального збитку - 68036,22 грн.

Згідно з висновком №18-3565/5635 ? 5637 від 04.12.2018 судової автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, пошкодженого в результаті ДТП від 21.01.2016, ринкова вартість транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату ДТП (21.01.2016), без урахування пошкоджень, становить 626656,65 грн. Вартість відновлювального ремонту (Свр) механічних пошкоджень вказаного автомобіля, отриманих у результаті ДТП від 21.01.2016, становить 116311,17 грн. Оскільки досліджуваний автомобіль має строк експлуатації 8,417 року (більше 7 років), то величина ВТВ КТЗ не нараховується. ВТВ = 0,00 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власникові автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, становить 68129,06 грн.

Згідно зі ст. 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілий має право на отримання відшкодування, що реалізується шляхом подання заяви до страховика.

Згідно з ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч.2,5 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до п.6 вказаної Постанови №4 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст. 1191 ЦК).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачу, як власнику автомобіля «TOYOTA Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , заподіяно матеріальну шкоду внаслідок ДТП з вини водія тролейбуса ОСОБА_2 .

Відповідно до п.16.1.11 договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №38/15-ДЦВ/О/1 від 13.03.2015, страховик звільняється від відповідальності по претензіях та позовах внаслідок навмисних дій, грубої недбалості (необережності) водія.

Таким чином, виходячи з таких умов договору добровільного страхування, укладеного сторонами добровільно, відповідальність страховика виключається, у зв`язку з чим позивач позбавлений іншого способу захисту права, окрім як звернення з позовом до особи, яка завдала шкоди, про її відшкодування.

З огляду на такі обставини, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про можливість застосування висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15ц.

Згідно з висновком №18-3565/5635 ? 5637 судової автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, пошкодженого в результаті ДТП від 21.01.2016 вартість матеріального збитку, заподіяного власникові автомобіля, становить 68129,06 грн.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд не може зважити на посилання Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на наявність договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №38/15-ДЦВ/О/1 від 13.03.2015, а тому і безпідставно посилалося на те, що суд не мав стягувати з нього 6650,00 грн на сплату правничої допомоги, враховуючи обставини справи та часткове задоволення позову.

Також, апеляційний суд не може взяти до уваги твердження ОСОБА_1 у скарзі на те, що судом не враховано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №022/16 від 15.02.2016, а висновок №18-3565/5635 ? 5637 від 04.12.2018, хоча і містить посилання на застосування Національного Стандарту №1, виконано без його застосування, оскільки не містить заяв оцінювача і копії всіх вихідних даних, що підтверджують вартість запасних частин, робіт, ЛММ на дату події, що суперечить вимогам п.56, виходячи з наступного.

Відповідно до п.56 Національного Стандарту №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003, звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі. Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен

містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких

проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та

обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження

достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі

потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Дійсно, висновок №18-3565/5635 ? 5637 від 04.12.2018 не містить заяв оцінювача і копії всіх вихідних даних, що підтверджують вартість запасних частин, робіт, ЛММ на дату події, однак наведені недоліки не можливо визнати такими, що спростовують висновки, зроблені під час проведення судової експертизи.

Більш того, вказаним висновком визначено вартість матеріального збитку, заподіяного власникові автомобіля, у розмірі 68129,06 грн, а висновком експертного автотоварознавчого дослідження №022/16 від 15.02.2016 визначено вартість матеріального збитку у розмірі 68036,22 грн, що свідчить про те, що судом не було порушено прав позивача при визначені розміру відшкодування матеріальної шкоди, оскільки останній обрав більший розмір збитку.

Твердження ОСОБА_1 у скарзі, що висновок №18-3565/5635 ? 5637 від 04.12.2018 виконаний на дату проведення дослідження, тоді як ДТП сталося 21.01.2016, тому розмір збитків визначений не на дату ДТП, також спростовується зазначенням у резолютивній частині висновку того, що ринкова вартість транспортного засобу визначена на дату ДТП, а також тим, що у висновку №022/16 від 15.02.2016, на застосуванні якого наполягає ОСОБА_1 , визначено вартість матеріального збитку у розмірі 68036,22 грн, тобто навіть меншому, ніж визначено у висновку №18-3565/5635 ? 5637 від 04.12.2018.

Щодо доводів про необхідність стягнення не збитку, а вартості відновлювального ремонту, то суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що автомобіль не є новим, 2002 року випуску, і сума відновлювального ремонту при виниклих обставинах не відповідає реальним збиткам, завданим відповідачем.

Крім того, не можуть бути взяті до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що судом необґрунтовано стягнено витрати на професійну правничу допомогу лише за участь у судовому засіданні, що суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленому у постанові у справі №301/1894/17 від 17.10.2018, оскільки судом першої інстанції і не було зазначено в оскарженому рішенні, що витрати на професійну правничу допомогу стягуються лише за участь у судовому засіданні, а обґрунтовано зазначено, що представник ОСОБА_1 брала участь не у всіх судових засіданнях.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 04.11.2019 у справі №9901/264/19, суд першої інстанції вірно вказав, що приїзд адвоката до суду і подання позовної заяви безпосередньо до канцелярії не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги. А тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані в якості витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, предмет спору у цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому апеляційний суд вважає, що обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, є сума у розмірі 6650,00 грн, яка і була визначена місцевим судом.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог та вважає, що скаржниками в апеляційних скаргах не наведено доводів, які б могли стати підставою для скасування оскарженого рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: