Постанова

Іменем України

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 278/2679/18

провадження № 61-7688св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Левківська сільська рада Житомирського району Житомирської області,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Шевчук А. М., Коломієць О. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі - Левківська сільська рада), третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, про скасування рішення сільської ради та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що у 1996 році він набув право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,29 га, яка розташована на території Левківської сільської ради та призначена для ведення особистого підсобного господарства. До складу цієї земельної ділянки входить дві ділянки площею 0,12 га та площею 0,17 га. Суміжним землевласником є ОСОБА_2 , яка у 2009 році приватизувала земельну ділянку площею 0,21 га, призначену для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_2 постійно порушувала межі належної йому земельної ділянки, з метою захисту своїх прав він змушений звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Під час розгляду справи було проведено земельно-технічну експертизу, за результатами якої встановлено факт накладення суміжних земельних ділянок. При цьому у висновку зазначено, що площа земельної ділянки, яка перебуває у його фактичному користуванні, становить 0,1680 га, що не відповідає площі 0,1700 га, яка зазначена у державному акті. У свою чергу, площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2 , становить 0,1928 га, що не відповідає площі 0,1900 га, вказаній у державному акті.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки при приватизації у 1996 році належної йому земельної ділянки були визначені її межі, конфігурація та площа, то саме у 2009 році під час оформлення документації із землеустрою щодо передання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 були допущені помилки, що призвели до накладення цих земельних ділянок. Під час виготовлення державного акта на належну відповідачці земельну ділянку були порушені межові знаки його земельної ділянки та зменшено її розмір.

Просив суд скасувати рішення Левківської сільської ради від 26 червня 2009 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення державного акта на право власності на землю ОСОБА_2 , а також визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2100 га, кадастровий номер :03:003:0093, виданий 17 листопада 2009 року на ім'я ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано рішення Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області 34-ї сесії 5-го скликання від 26 червня 2009 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки в частині затвердження технічної документації та надання дозволу на виготовлення державного акта ОСОБА_2 .

Визнано недійсним виданий ОСОБА_2 17 листопада 2009 року державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,21 га, яка розташована в с. Левків Житомирського району Житомирської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що під час затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та складання державних актів на право власності на ОСОБА_2 земельні ділянки та передання земельних ділянок у її приватну власність Левківська сільська рада не перевірила, чи не будуть порушені права суміжних землевласників, що призвело до порушення цивільного права позивача, а тому є підстави для визнання незаконним та скасування спірного рішення Левківської сільської ради 34-ї сесії 5-го скликання від 26 червня 2009 року в частині затвердження технічної документації ОСОБА_2 та надання дозволу на виготовлення державного акта, а також для визнання недійсним виданого відповідачу на підставі зазначеного рішення державного акта на право власності на земельну ділянку № 613324 від 17 листопада 2009 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 17 березня 2020 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2019 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що фактичне користування земельними ділянками, які належать сторонам, не відповідає технічним документаціям на ці земельні ділянки, а також відомостям, унесеним до Державного земельного кадастру. Така невідповідність стосується як земельної ділянки позивача, так і земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 . Отже, немає підстав стверджувати, що внаслідок допущеної помилки при виготовленні технічної документації та державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_2 були порушені права ОСОБА_1 .

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 278/2679/18, витребувано її з Житомирського районного суду Житомирської області.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що немає висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що невідповідність площі земельної ділянки позивача є у бік зменшення (0,1700 га - 0,1680 га), а земельної ділянки відповідача у бік збільшення (0,1900 га - 0,1928 га), що свідчить про те, що земельна ділянка позивача зменшена за рахунок земельної ділянки відповідача. Левківська сільська рада, оформляючи відповідачці державний акт на право власності на земельну ділянку, не повинна була допускати накладку на земельну ділянку позивача.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу не надали.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суди встановили, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,29 га, яка розташована на території Левківської сільської ради та призначена для ведення особистого підсобного господарства. До складу цієї земельної ділянки входять дві ділянки площею 0,12 га та 0,17 га. Зазначене підтверджується державним актом про право приватної власності на землю, виданим 23 жовтня 1996 року.

Рішенням Левківської сільської ради від 26 червня 2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та передано у власність ОСОБА_2 земельні ділянки загальною площею 0,5550 га, в тому числі 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,3050 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

На підставі цього рішення 17 листопада 2009 року ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1900 га, яка розташована на території Левківської сільської ради та призначена для ведення особистого селянського господарства.

Належні сторонам земельні ділянки є суміжними.

Згідно з матеріалами справи рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

При цьому суд виходив з того, що накладення земельних ділянок сторін відбулося внаслідок допущених помилок у технічних документаціях та правовстановлюючих документах ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Під час розгляду цієї справи ухвалою суду призначено земельно-технічну експертизу, за результатами якої встановлено, що у фактичному користуванні ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка площею 0,1680 га, що не відповідає площі 0,1700 га, яка внесена до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою. Площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , становить 0,1928 га та не відповідає площі 0,1900 га, яка внесена до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою.

Експерт також зазначила, що місце розташування земельних ділянок, внесених в автоматизовану систему Державного земельного кадастру, не відповідає фактичному розташуванню. Ця невідповідність згідно з каталогом координат, наявних в документаціях із землеустрою, призвела до «накладки» (межі однієї земельної ділянки перетинають іншу).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 396 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статті 90 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Стаття 152 ЗК України визначає способи захисту прав на земельні ділянки та при цьому встановлює, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЗК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових, речових доказів та електронних доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи із характеру спірних правовідносин, у справі в першу чергу підлягала встановленню обставина, чи накладається (перетинається) земельна ділянка, надана у користування позивачу, та земельна ділянка, передана у власність відповідачу. Оскільки суд апеляційної інстанції не встановив цієї обставини, то му зробив передчасний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень не усунув зазначених порушень, а суд касаційної інстанції не має процесуальної можливості встановлювати нові обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, роз'яснити сторонам їх процесуальні права та обов'язки, зокрема право заявити клопотання про призначення земельно-технічної експертизи; в разі подання відповідного клопотання призначити у справі земельно-технічну експертизу, за результатами проведення якої або в разі відмови від її проведення, розглянути заявлені позивачем вимоги відповідно до норм чинного законодавства.

Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 17 березня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун