22-ц/804/177/20
263/9043/19

Головуючий у 1-й інстанції Соловйов О.Л.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Гаврилової Г.Л., Кочегарової Л.М.,

за участю секретаря Сікори М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2019 року, ухваленого у складі судді Соловйова О.Л., повний текст рішення складено 21 жовтня 2019 року, у справі

за заявою ОСОБА_1

про встановлення факту прийняття участі у бойових діях в складі обмеженого контингенту радянських військ на території республіки Афганістан,

заінтересована особа - Донецький обласний військовий комісаріат,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту її участі в бойових діях у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Республіки Афганістан в період з 19.02.1988р. по 18.01.1989р. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона у вказаний період по організованому набору військкомату проходила службу службовцем Радянської армії в складі обмеженого контингенту радянських військ в Республіці Афганістан, будучи прийнятою на роботу у військову частину № НОМЕР_1 на посаду медичної сестри та дала урочисту присягу, про що в трудовій книжці зроблено запис; звільнена з роботи 21.02.29189р. у зв`язку з ліквідацією підприємства. Факт її служби підтверджується записом у військовому квитку НОМЕР_2 . Згідно з архівною довідкою № 4/50275 від 14.02.2017р. військова частина № НОМЕР_1 (254 окрема вертолітна ескадрилья м. Кундуз), в якій проходила службу заявниця, приймала участь у бойових діях на території Республіки Афганістан з 27.04.1980р. до 10.02.1989р. Заявниця вказує мету встановлення факту її участі в бойових діях: для підтвердження її соціального статусу «учасника бойових дій» із встановленням відповідних, унормованих законодавством, пільг.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2019 року, з урахуванням ухвали від 17 грудня 2019 року про виправлення описки, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 , про встановлення факту прийняття участі у бойових діях в складі обмеженого контингенту радянських військ на території республіки Афганістан задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 19.02.1988р. по 18.01.1989р. приймала участь у бойових діях в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Республіки Афганістан.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, керуючись ст. 315 ЦПК України, з огляду на подані докази, дійшов висновку про підтвердження факту прийняття заявницею в період з 19.02.1988р. по 18.01.1989р. участі у бойових діях у складі обмеженого контингенту радянських військ на території республіки Афганістан.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що бойові дії на території Республіки Афганістан радянські війська вели, але не всі частини і не в повному обсязі брали участь у бойових діях. У зв`язку з цим Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вимагає від військовослужбовців підтвердження фактів безпосередньої участі у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ в цей період. Одного факту проходження служби у військовій частині, що знаходилась на території Республіки Афганістан, недостатньо для надання цього статусу. Факт особистої участі у бойових діях підтверджується відповідними документами або довідками, що видаються архівними органами, де прямо зазначається участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 97-100) заявниця наголошує на підтвердженні нею факту прийняття участі в бойових діях, що правильно врахував суд першої інстанції. Вважає рішення обґрунтованим.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи здійснюється за правилами спрощеного провадження.

Справа розглянута у відсутність заявниці і її представника, які повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, але в-друге не з`явились до суду (а.с. 101-103, 106-107, 109, 112-113) на підставі положень п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, згідно із якими, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки його (представника) в судове засідання, крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Справа розглядається у відсутність повідомленого про дату і час розгляду справи представника Донецького обласного війського комісаріату Філіпенка В.О. (а.с. 108).

Згідно із п. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, за відомостями трудової книжки ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) 19.02.1988р. була прийнята у військову частину польової пошти НОМЕР_1 на посаду медичної сестри. 21.02.1989р. звільнена у зв`язку з ліквідацією підприємства (а.с. 18).

З військового квитка НОМЕР_2 , виданого 24.01.1986р. Северодонецьким міським воєнним комісаріатом Ворошиловградської області, вбачається запис про проходження ОСОБА_3 служби у складі обмеженого контингенту Радянських військ в Республіці Афганістан з 19.02.1988р. по 18.01.1989р. (а.с. 12-13, 14-17).

Згідно архівної довідки Федерального державного казенного закладу «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» № 4/50275 від 14.02.2017р., військова частина польової пошти 79088 з 27.04.1980р. по 10.02.1989р. приймала участь в бойових діях на території Республіки Афганістан. Відомості про найменування структурного підрозділу відсутні (а.с. 9).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4).

Вивчивши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», з урахуванням листа Верховного Суду України від 01.01.2012р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Разом з тим, заявником не доведено, що в нього немає іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а саме її участь в бойових діях. Зокрема, відсутні підстави для твердження, що не існує для заявника іншого порядку, аніж судового, для здобуття документів для встановлення в подальшому соціального статусу заявника, як учасника бойових дій.

Поняття і зміст статусу учасника бойових дій унормовано в Законі України від 22.10.93 року N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон N 3551-XII).

Відповідно до статті 5 Закону N 3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно із розділом 3 Додатку № 1 до Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців (укр/рос) від 15.04.1994р., на яку посилається в обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 , передбачено пільги учасникам бойових дій на території інших держав, до яких віднесено: п. 3.1. Військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових фахівців і радників), які відповідно до рішень урядових органів колишнього Союзу РСР брали участь у бойових діях на території інших держав;

3.2. Військовозобов`язані, які призивалися на навчальні збори та спрямовувалися в Афганістан у період ведення бойових дій;

3.3. Військовослужбовці автомобільних батальйонів, які направлялися в Афганістан для доставки вантажів у цю країну в період ведення бойових дій;

3.4. Військовослужбовці льотного складу, які робили вильоти на бойові завдання в Афганістан з території колишнього Союзу РСР;

3.5. Працівники та службовці, які обслуговували радянський військовий контингент в Афганістані, що одержали поранення, контузії чи каліцтва, або нагороджені орденами і медалями колишнього Союзу РСР за участь у забезпеченні бойових дій.

З моменту прийняття Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» N 3551-XII в редакції від 22 жовтня 1993 року статтею 6 передбачалося, що учасниками бойових дій визнаються:

1) військовослужбовці, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Великої Вітчизняної воєн, під час інших бойових операцій по захисту Батьківщини, партизани і підпільники громадянської та Великої Вітчизняної воєн;

2) учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього СРСР, працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього СРСР проходили службу чи працювали в державах, де в цей період велися бойові дії. Перелік таких держав, періоди бойових дій в них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 6 цього Закону N 3551-XII в редакції на момент звернення заявниці до суду пункт 2, що визначає належність до категорії учасників бойових дій, викладений в такій редакції: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року N 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що Афганістан віднесено до переліку держав, на території якої в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року проходили бойові дії.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що обов`язковою умовою для надання позивачу статусу учасника бойових дій є встановлення двох фактів, а саме: проходження служби, перебування у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і безпосередня участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Як пересвідчилась колегія суддів, поза увагою суду першої інстанції залишились обставини, що унеможливлювали ухвалення рішення про встановлення факту участі ОСОБА_1 у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Республіки Афганістан в період 19.02.1988р.-18.01.1989р.

А саме, суд взяв за основу довідку Міністерства оборони Російської Федерації № 4/50275 від 14.02.2017р., інформація якої не підтверджено жодними відомостями по лінії Міністерства оборони України.

А між тим, у вказаній довідці наголошено, що відомостей про найменування структурних підрозділів не мається. Тобто відсутня можливість пересвідчитись в тому, що певний структурний підрозділ, до якого належала заявниця, брав участь у бойових діях або за характером своєї діяльності і задач брав участь у забезпеченні бойової діяльності військової частини пп НОМЕР_1 у визначений в заяві проміжок часу. У довідці відсутні відомості також й про те, що персонально ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) брала участь у бойових діях, до чого звелася резолютивна частина оскаржуваного судового рішення.

Допитаний під час судового розгляду справи свідок ОСОБА_4 пояснював в суді першої інстанції, що бачив ОСОБА_1 в ОСОБА_5 ; номер її частини, де вона перебувала біля місяця, не пам`ятає; заявниця працювала медичною сестрою госпіталя, розташованого на базі 254 окремої вертолітної ескадрильї м. Кундуз.

Такі свідчення не підтверджують безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях при виконанні інтернаціонального обов`язку.

У військовому квитку заявниці відсутня відповідна відмітка про участь її у бойових діях (виконання інтернаціонального обов`язку).

Крім того, суд не зважив на запис у військовому квитку про проходження ОСОБА_6 служби у складі обмеженого контингенту Радянських військ в Республіці Афганістан з 19.02.1988р. по 18.01.1989р, засвідчений печаткою військової частини пп НОМЕР_3 . Разом з тим, в архівній довідці значиться про те, що ОСОБА_7 (нині - Чехова ) приступила до виконання посадових обов`язків медичної сестри і була включена до особистого складу військової частини пп НОМЕР_1 , що не збігається із номером військової частини на печатці у військовому квитку ОСОБА_1 (а.с. 16).

Будь-якими документами офіційного походження не усунуто розбіжностей заявницею між номером військової частини пп НОМЕР_1 , де вона працювала, і номером військової частини пп НОМЕР_3 , печаткою якої засвідчено запис у військовому квитку про проходження служби у складі ОКРВ в Республіці Афганістан.

Відомості трудової книжки про роботу ОСОБА_1 у відповідний період медичною сестрою у військовій частині пп 79088 впродовж 19.02.1988-21.02.1989р., до її звільнення з підприємства на підставі ч. 1 ст. 33 КЗпП РСФСР, самі по собі не підтверджують факту участі заявниці в бойових діях (а.с. 18).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції заявницею не надано доказів документального характеру з числа перелічених документів у п.п. 12, 13 наказу Міністерства оборони України № 511 від 30.09.2019р. « Про затвердження Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 грудня 2019 р. за № 1209/34180 (далі Положення № 511), що давали б змогу дійти достовірного висновку про участь ОСОБА_1 у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (грамоти, фотографії (оригінали); газетні матеріали періоду, який потребує підтвердження; історичні довідки, архівні матеріали Міністерства оборони України з підтвердження даних у архівній довідці Міністерства оборони РФ; рішення Міністра оборони України або начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України про відрядження; витяг із наказу (по стройовій частині) відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження; копії посвідчень про відрядження з відповідними відмітками про вибуття та прибуття тощо).

В поданій до суду заяві ОСОБА_1 наголошувала, що проходила службу службовцем Радянської армії в складі обмеженого контингенту радянських військ в Республіці Афганістан. І в архівній довідці № 4/50275 підтверджено з витягу з наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 статус ОСОБА_7 (нині - Чехова) як службовця («§1. Сл. СА ОСОБА_8 …»), що формально підпадає під ознаки унормованого поняття в п. 3.5 Додатку № 1 до вищенаведеної Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій від 15.04.1994р., як «працівники та службовці».

Але, за відсутності даних, як в даному випадку у ОСОБА_1 (у п.п. 21, 22 військового квитка), про нагороду, поранення/контузії (а.с. 14), особа не набуває права на зазначені пільги і гарантії, закріплені для даної категорії громадян.

Також, у військовому квитку заявниці відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 призивалася на навчальні збори (п. 28 - а.с. 15).

У військовому квитку на ім`я ОСОБА_7 (нині Чехова) у п. 19. (а.с. 14), як і архівній довідці від 14.02.2017р., відсутні відомості про прийняття заявницею присяги, чим спростовується твердження її в змісті заяви.

Відсутнє підтвердження зв`язку, що вказане у трудовій книжці заявниці урочисте зобов`язання клятви при прийнятті її на роботу медичною сестрою до військової частини пп НОМЕР_1 (а.с. 18), має відношення саме до військової присяги, яку заявниця згідно даних військового білету не приймала (а.с. 14).

Таким чином, здобутими судом першої інстанції матеріалами не підтверджено факту участі заявниці в бойових діях чи інших подіях, що надає право на віднесення її до перелічених категорій осіб у ст. 6 Закону N 3551-XII, у Додатку № 1 до Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців і факту безпосередньої її участі в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ, та визнання її учасником бойових дій відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Порядок встановлення статусу учасника бойових дій, що переслідує заявниця як мету звернення до суду, регламентований низкою нормативно-правових актів.

Так, відповідно до положень Закону N 3551-XII, постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.96 року N 458 "Про комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - постанова КМУ № 458) Уряду Автономної Республіки Крим, місцевим державним адміністраціям і виконавчим комітетам Рад, Міністерству оборони, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Державному комітетові у справах охорони державного кордону, Національній гвардії, Штабу Цивільної оборони було доручено створити відповідно республіканську, обласні, міські, районні, районні в містах та відомчі комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни.

Згодом наказом Міністра оборони України від 08.04.2009 р. N 158 прийнято Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14.05.2009 р. за N 428/16444 (далі Положення № 158) , де в п. 1 передбачено, що комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_4 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.

В подальшому Положення № 158 і наступне Положення аналогічного змісту за наказом Міністерства оборони України № 200 від 07.05.2015р. втратили чинність, на зміну яких прийнято наступне Положення № 511 від 30.09.2019р., згідно із яким утворено комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій в Міністерстві оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_4 , командуваннях видів Збройних Сил України та оперативних командуваннях «Північ», «Південь», «Схід» та «Захід».

В ході розгляду справи в суді першої інстанції не здобуто відомостей, що заявниця зверталася із заявою про встановлення статусу учасника бойових дій до компетентних комісій, унормованих вищезгаданими постановою КМУ № 458 і діючими у часі Положеннями № 158, № 200, № 511, на яких покладається вирішення питань про визначення учасників бойових дій відповідно до статті 6 Закону України від 22.10.93 року N 3551-XII з числа осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на обліку у військових комісаріатах. Таких даних не долучено і до апеляційної скарги.

В змісті заяви ОСОБА_1 не наведено інформації, у зв`язку з чим, вона з 1989 року, майже близько 31 рік, не зверталася до суду з питання встановлення факту участі в бойових діях при виконанні інтернаціонального обов`язку або безпосередньо до компетентних комісій зі встановлення статусу учасника бойових дій, чого прагне заявниця і саме цю мету викреслила в змісті своєї заяви у даній справі.

А також відсутні у даній справі відомості про відмову цього компетентного органу у прийнятті рішення про встановлення статусу заявниці як учасника бойових дій. Даних про оскарження такого рішення у передбаченому процесуальним законом порядку адміністративного судочинства не надано інформації.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок порушення норм матеріального права і процесуального закону щодо процедури доказування, таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за наслідками апеляційного перегляду згідно вищенаведеного мотивування про відмову в задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із скасуванням судового рішення в повному обсзі і прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні вимог заяви, то сплачений заінтересованою особою - ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 576,30грн (384,20грн ставка судового збору по першій інстанції помножена на ставку обсягу судового збору, пов`язаного з апеляційним переглядом справи 150%) підлягає компенсації за рахунок заявниці.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2019 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття участі у бойових діях в складі обмеженого контингенту радянських військ на території республіки Афганістан відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 березня 2020 року.

Судді: С.А.Попова

Г.Л.Гаврилова

Л.М.Кочегарова