ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2020 року м. Херсон

справа № 662/613/18

провадження №22-ц/819/54/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Приходько Л.А.,

секретар Павловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Світлана» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Решетова В.В. від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Світлана» про визнання договору оренди землі недійсним,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Світлана» про визнання договору оренди землі недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 5,6578 га, яка розташована на території Одрадівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Маючи намір здати свою земельну ділянку в оренду, звернувся до державного реєстратора Новотроїцької РДА звідки дізнався, що його земельна ділянка знаходиться в оренді ПОСП «Світлана» та з ним укладений договір №108 від 01.04.2011 року, який зареєстровано Реєстраційною службою Новотроїцького РУЮ 12.01.2017 року.

Вказаний договір оренди з відповідачем він не укладав та не підписував його.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір оренди землі сільськогосподарського призначення від 01.04.2011 року №108, укладений між ним та ПОСП «Світлана», стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 04 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПОСП «Світлана» про визнання договору оренди землі недійсним задоволено повністю. Суд ухвалив: визнати недійсним договір оренди землі сільськогосподарського призначення № 108 від 01.04.2011 року, яка розташована на території Одрадівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, укладений 01 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Світлана»; стягнути з ПОСП «Світлана» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ПОСП «Світлана» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі застосувавши строки позовної давності. Стягнути з позивача судові витрати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що договір оренди землі є дійсним, оскільки з 2015 року по 2017 роки позивач особисто та через своїх родичів отримував орендну плату. Підпис ОСОБА_1 в списках пайщиків ПОСП «Світлана» про видачу орендної плати за 2011-2017 роки свідчить про те, що позивачу було відомо про наявність укладеного договору з 2011 року. Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 її доводи не визнав, рішення суду вважає законним та обґрунтованим. Зазначив, що орендну плату він не отримував. Про існування оспорюваного договору дізнався в кінці 2015 року. Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що взагалі не був обізнаний про використання належної йому земельної ділянки відповідачем, як і взагалі використання та стан належної йому земельної ділянки. Просив суд апеляційної інстанції повернути справу до суду першої інстанції з метою приведення своїх позовних вимог з урахуванням нижченаведених висновків Великої Палати Верховного Суду про які він обізнаний.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року провадження у даній справі було зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку судового рішення у цивільній справі №662/610/18ц.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 10 липня 2020 року апеляційне провадження у даній справі було поновлено.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, у судове засідання суду апеляційної інстанції, будучи належним чином повідомленою, не з`явилася, що в силу вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності не підписання ОСОБА_1 договору оренди землі сільськогосподарського призначення від 01.04.2011 року №108, а отже відсутністю його волевиявлення на укладання спірного договору. Також, суд вважає, що є підстава передбачена ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним. Суд зробив висновок, що встановлені обставини вказують на відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Суд встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,6578 га, яка розташована на території Одрадівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії 11-ХС №010112 від 03 грудня 2020 року /а.с.9/.

Відповідно до умов оспорюваного договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ПОСП «Світлана», позивач надав відповідачу у строкове платне користування вищезазначену земельну ділянку, договір укладено до 31.12.2020 року /а.с.14-17/.

ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що договір оренди з відповідачем не укладав і не підписував його.

Ухвалою Новотроїцького районного суду Херсонської області від 17.07.2018 року призначено у справі почеркознавчу експертизу, на дану ухвалу ПОСП «Світлана» було подано апеляційну скаргу. В ході слухання справи в суді апеляційної інстанції директор ПОСП «Світлана» ОСОБА_2 визнав той факт, що підпис в оскаржуваному договорі оренди землі сільськогосподарського призначення №108 від 01.04.2011 року не належить ОСОБА_1 , його могла підписати матір позивача або дружина. Апеляційну скаргу ПОСП «Світлана» задоволено, ухвалу суду першої інстанції від 17.07.2018 року скасовано, як передчасну.

Позов про визнання договору оренди землі недійсним подано в березні 2018 рок /а.с.3/ Спірні правовідносини урегульовані нормами як цивільного, так і земельного законодавства.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) договір оренди землі укладається у письмовій формі.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У даній справі, ОСОБА_1 звернувся з вимогою про визнання недійсним договору оренди землі, посилаючись на те, що цей договір він не підписував, умови його не погоджував, тож наразі позбавлений права здавати свою земельну ділянку в оренду, або самостійно нею розпоряджатися, що є порушенням його права на мирне володіння майном.

Суд першої інстанцій повно встановив обставини справи, за якими спірний договір позивач не підписував та, відповідно, з істотними умовами цього договору не погоджувався.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Разом з тим, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.

Ураховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, ОСОБА_1 наполягає на тому, що він не укладав оспорюваний договір оренди, користування належної йому земельною ділянкою відповідачем без договірних відносин є незаконним.

Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку.

У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Більш того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Оскільки факт відсутності волевиявлення ОСОБА_1 (орендодавця) на укладення оспорюваного договору оренди землі на умовах, що в ньому викладені, підтверджується директором ПОСП «Світлана» ОСОБА_2 , який в судовому засіданні, яке відбулось 27.09.2018 року під час слухання справи за апеляційною скаргою ПОСП «Світлана» на ухвалу суду першої інстанції від 17.07.2018 року, визнав той факт, що підпис в оскаржуваному договорі оренди землі сільськогосподарського призначення №108 від 01.04.2011 року не належить ОСОБА_1 , його могла підписати матір позивача або дружина, то такий договір є неукладеним. Тому ефективним способом захисту позивача є звернення до суду з позовом про повернення земельної ділянки, яка є предметом договору оренди, а не визнання такого правочину недійсним, як обґрунтовував позов позивач.

Отже позивач не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів із відповідними позовними вимогами. За вищевикладених обставин підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частин першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи неправильне застосування норм матеріального права, на правильність застосування якого навела свої висновки Велика Палата Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку із обранням неефективного способу захисту.

Згідно підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати понесені відповідачем, підлягають стягненню із позивача у розмірі сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1057 грн.20 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Світлана» задовольнити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 04 березня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Світлана» про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Світлана» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Базіль

Л.А. Приходько

Повний текст постанови складено 23 вересня 2020 року

Суддя І.В. Склярська