ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8038/18
провадження № 2/753/1267/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідачі - 1. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

представники відповідача 1. - Хитрова Л.В., Юзіков Г.С.,

третя особа - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, встановлення факту відсутності боргу, визнання заяви позичальника недійсною,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У травні 2018 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису від 24.03.2017, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованого у реєстрі за № 2455, яким запропоновано стягнути з позивача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк, відповідач) заборгованість за кредитним договором № k3XRFD04020411 від 26.03.2007 в загальному розмірі 122 948,01 грн., встановлення факту відсутності боргу за вказаним договором та визнання недійсною заяви позичальника № k3XRFD04020411.

На обґрунтування позову позивач послався на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку позовної давності та за вимогами, які не є безспірними. Вказав, що не підписував заяву позичальника № k3XRFD04020411 і не отримував кредитних коштів, а кредитний договір було оформлено на паспорт, який був втрачений ним ще у 1999 р., у зв`язку з чим він є недійсним. Наведене дає підстави вважати, що кредит був оформлений іншою особою, про що АТ КБ «Приватбанк» знало або мого дізнатися на стадії оформлення заяви.

У відзиві АТ КБ «Приватбанк» викладені заперечення проти позову, які обґрунтовані такими обставинами. У зв`язку з невиконанням позивачем зобов`язань за кредитним договором банк звернувся до приватного нотаріуса з метою позасудового захисту своїх майнових прав шляхом вчинення виконавчого напису, що не суперечить закону. Строк для вчинення виконавчого напису має обчислюватись не за правилами обчислення строків позовної давності, а за правилами статті 88 Закону України «Про нотаріат» - з дати направлення боржнику вимоги про усунення порушень. На переконання відповідача, нотаріусу було надано усі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, та докази належного направлення позивачем письмової вимоги про усунення порушень, а тому виконавчий напис є таким, що вчинений на підставі закону. Вимоги про визнання недійсним договору (заяви позичальника) та встановлення факту відсутності боргу відповідач вважав недоведеними.

У відзиві приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виклала заперечення проти позову, які мотивовані тим, що вона не є належним відповідачем у спірних правовідносинах, а нотаріальний напис нею було вчинено на підставі поданих стягувачем документів, передбачених Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, та з дотриманням строків, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат».

Від представника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (зараз - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заяви про розгляд справи за його відсутності.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою від 18.05.2018 суд залишив позов без руху на дав позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 41).

09.07.2018 позивачем подано заяву про усунення недоліків та позовну заяву у новій редакції (а.с. 44-52).

Ухвалою від 11.07.2018 суд передав позов за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Новокодацького районного суду м. Дніпро (ас. 55-56).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.11.2018 ухвалу від 11.07.2018 скасовано, а справу повернуто для продовження розгляду (а.с. 75).

Ухвалою від 05.02.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 24.04.2019 (а.с. 79-80).

15.04.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. подано заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 85).

24.04.2019 АТ КБ «Приватбанк» подано відзив на позовну заяву (а.с. 88-93).

24.04.2019 суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування матеріалів кредитної справи та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 22.07.2019 (а.с. 106-108).

06.05.2019 представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 114-118).

17.07.2019 представником Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві подано заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 129).

22.07.2019 представником позивача подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 139-141).

22.07.2019 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 12.09.2019 (а.с. 133-134).

11.09.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. подано відзив на позов (а.с. 153-157).

Ухвалою від 12.09.2020 суд призначив почеркознавчу експертизу та зупинив провадження у справі (а.с. 187-188).

04.11.2019 представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 199-203).

Ухвалою від 18.12.2019 суд поновив провадження у справі, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.04.2020 (а.с. 231).

13.04.2020 суд відклав розгляд справи на 29.05.2020 (а.с. 237).

29.05.2020 позивач подав заяви про розгляд справи за його відсутності, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим суд розглянув справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування.

24.12.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2455, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № k3XRFD04020411 від 26.03.2007 в загальному розмірі 119 938,01 грн. та витрати, пов`язані із вчинення виконавчого напису, в сумі 3 000 грн. а усього 122 948,01 грн. (а.с. 9).

З виконавчого напису вбачається, що стягнення проводиться за строк з 26.03.2007 по 28.02.2017.

Виконавчий напис вчинено на підставі заяви АТ КБ «Приватбанк» від 20.03.2017 та доданих до заяви документів, а саме: заяви позичальника № k3XRFD04020411 від 26.03.2007; виписки з рахунку боржника; вимоги про усунення порушень за кредитним договором; документів, що підтверджують факт направлення боржнику даної вимоги (а.с. 158-163).

21.07.2017 головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 54355521 з виконання вищевказаного виконавчого напису.

Порядок вчинення виконавчих написів визначається Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок).

За нормою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що підтверджують заборгованість.

Відповідно до статті 88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі ж правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

За результатами аналізу наведених норм можна зробити такі висновки.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, крім того, і також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (cтаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Водночас вид таких документів у Переліку не зазначений, а відтак це може бути будь-який документ, на підставі якого встановлюється безспірність зобов`язання, а саме: певна розписка, акт звіряння розрахунків, направлена боржнику вимога про усунення порушень зобов`язання тощо.

Однак сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Верховний Суд у постанові від 18.06.2018 у справі №199/183/17 та у постанові від 04.07.2018 у справі №757/29988/17-ц зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Відповідно до вимог частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у статті 627 цього Кодексу закріплено принцип свободи договору, яка полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Статтею 1055 цього Кодексу встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У заяві позичальника № k3XRFD04020411 зазначено, що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 5 847 грн. на строк з 26.03.2007 по 26.01.2008 з умовами сплати за користування кредитом відсотків в розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Рострочка Стандарт) строки.

Отже, виходячи із загальних ознак зобов`язань, зафіксованих у вищевказаній заяві, суд дійшов висновку, що між АТ КБ «Приватбанк» та позичальником було укладено кредитний договір на умовах публічного договору приєднання.

Водночас позивач заявляє про недійсність заяви позичальника № k3XRFD04020411 (кредитного договору) та відсутність у нього боргу перед АТ КБ «Приватбанк» посилаючись на те, що заяву позичальника він не підписував.

За приписом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За нормою частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

На підтвердження вимог позову позивачем надано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України 21.01.2007 (а.с. 25).

Водночас зі змісту оспорюваного договору вбачається, що позичальником було пред`явлено в банку паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України 01.09.1997.

Співставленням даних паспорта особи, якій було надано кредит, та чинного паспорта позивача встановлено, що у них не співпадають відомості про зареєстроване місце проживання особи - у заяві позичальника зазначено, що він проживає у АДРЕСА_1 , в той час як у чинному паспорті позивача у графі «Місце проживання» наявний запис про те, що з 12.03.1991 зареєстрованим місцем його проживання є АДРЕСА_2 .

З листа Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області вбачається, що раніше виданий позивачу паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України 01.09.1997, оголошений втраченим на підставі заяви позивача про втрату паспорта (а.с. 28).

Відомості про недійсність паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 внесені до офіційного сервісу ДМС України «Перевірка недійсних документів» (а.с. 33).

Згідно з даними трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 в період з 01.02.2007 по 15.05.2007 він працював в ТОВ «В і КО ПЛЮС» на посаді декларанта (а.с. 32), а у заяві позичальника вказано, що він працює в ПП «Схід» на посаді адміністратора комп`ютерних систем.

За клопотанням позивача судом було призначено почеркознавчу експертизу та отримано висновок експерта № 9423, відповідно до якого підписи в місцях проставлення підпису позичальника на заяві позичальника № k3XRFD04020411 від 26.03.2007 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 219-228).

У висновку експерта, який складений кваліфікованим і не зацікавленим у справі експертом, детально викладено хід і методи дослідження та відображено, за якими ознаками експерт встановив, що підписи виконані не позивачем, а іншою особою, даний висновок узгоджується з вищенаведеними доказами, а відтак суд покладає його в обґрунтування рішення та вважає встановленим, що позивач оспорюваний договір не підписував і кредитні кошти не отримував.

Отже ураховуючи, що належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами встановлено відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору, наявні передбачені законом підставидля визнання його недійсним.

Зважаючи на те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, у банку не виникло право на стягнення сум за кредитним договором № k3XRFD04020411, а відтак є обґрунтованими та доведеними і вимоги позову про визнання виконавчого напису, який вчинено на підставі недійсного договору, таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки відсутність безспірності вимогє достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не дає оцінку доводам позову про вчинення його поза межами строку позовної давності.

На підставі аналізу норм цивільного та цивільного процесуального закону, які визначають способи судового захисту порушених прав та інтересів, положень статті 216 ЦК України та статті 88 Закону України «Про нотаріат» суд дійшов висновку, що набрання законної сили рішенням суду про визнання договору недійсним та визнання вчиненого на підставі недійсного договору виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в повному обсязі поновить порушені права позивача.

За таких обставин вимога позову про встановлення юридичного факту відсутності боргу, нарахованого за недійсним договором, є зайвою і такою, що не відповідає встановленим цивільним законом способам захисту порушених прав, характеру порушення та його наслідкам, у зв`язку з чим підстави для її задоволення відсутні

За змістом положень цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Наведене означає, що належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права. Від належного суб`єктивного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності.

Аналіз змісту законодавчих норм, які визначають порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису, дає підстави для висновку, що сторонами у справі щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є боржник та стягувач, яким у даному випадку є АТ КБ «Приватбанк», а відтак вимоги позивача до приватного нотаріуса є безпідставними, тобто такими, що заявлені до неналежного відповідача.

ІV. Розподіл судових витрат між сторонами.

У зв`язку з розглядом цієї справи позивач поніс судові витрати в загальному розмірі 9 639,09 грн., що включає витрати на сплату судового збору в розмірі 2 639,09 грн. (а.с. 7, 53) та витрати на оплату призначеної судом почеркознавчої експертизи в розмірі 7 000 грн. (а.с. 218).

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже ураховуючи, що із трьох заявлених позивачем вимог суд задовольняє дві, а у позові майнового характеру відмовляє, на належного відповідача - АТ КБ «Приватбанк», покладається судовий збір, сплачений за вимоги немайнового характеру, в розмірі 1 409,60 грн. та у повному обсязі витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в розмірі 7 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Визнати недійсним кредитний договір № k3XRFD04020411 від 26 березня 2007 року, укладений між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 24 березня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований у реєстрі за № 2455, про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором № k3XRFD04020411 від 26 березня 2007 року та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, в загальному розмірі 122 948 гривень 01 копійка.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8 409 гривень 60 копійок.

В решті позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_4 .

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДР 14360570.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: