Постанова

Іменем України

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 644/9137/15-ц

провадження № 61-13106св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічними позовами) - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

позивачі за зустрічними позовами: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

треті особи за зустрічними позовами: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Іванова Ольга Сергіївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Іванова Ольга Сергіївна, про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та зобов`язання здійснення державної реєстрації припинення обтяження, зняття заборони відчуження квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 січня 2019 року у складі судді Ізмайлова І. К. та постанову Харківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст первісного та зустрічних позовів

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь банку 1 495 793,18 грн заборгованості за кредитним договором від 19 серпня 2008 року № 6/4/2008/840-К.

На обґрунтування заявлених вимог банк зазначав, що 19 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/4/2008/840-К/765 (далі - кредитний договір № 6/4/2008/840-К/765), за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 70 448,00 дол. США з відсотковою ставкою у розмірі 14,59 % річних за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості, дата остаточного повернення кредиту - 12 серпня 2028 року. Позичальник зобов`язалася повертати кредит та сплачувати передбачені платежі шляхом внесення готівки мінімального необхідного платежу в розмірі 914,75 дол. США до 10 числа поточного місяця.

Додатковим договором від 18 червня 2014 року № 6 відсоткова ставка встановлена на рівні 15 % річних, а в разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань - 19 % річних.

Виконання кредитного договору забезпечене договорами поруки від 19 серпня 2008 року, укладеними з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за якими вони

зобов`язалися солідарно з боржником відповідати за повне та своєчасне виконання зобов`язань перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 13 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 1 495 793,18 грн, з яких 1 363 841,83 грн - за кредитом, в тому числі прострочена; 11 968, 52 грн - за кредитом, в тому числі прострочена; 97 675,43 грн - за відсотками, в тому числі простроченими; 268, 29 грн - за відсотками, в тому числі простроченими, 13 706,97 грн - пеня, 8332,15 грн - штраф за порушення умов додаткової угоди.

Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсними кредитний договір і договір іпотеки, зобов`язати здійснити державну реєстрацію припинення обтяження, зняти заборону відчуження квартири.

Як на обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 19 серпня 2008 року між нею та банком укладено кредитний договір № 6/4/2008/840-К/765, на підставі якого їй надано кредит у розмірі 70 448,00 дол. США на споживчі цілі для придбання квартири. В той же день укладено договір іпотеки № 6/4/2008/980-1/767; 07 лютого 2011 року - додаткові угоди № 1 і № 2; 05 березня 2012 року - договір про внесення змін та доповнень № 3; 26 грудня 2012 року - договір про внесення змін та доповнень № 4; 21 травня 2013 року - додаткові договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 3 та № 4; 18 червня 2014 року - додатковий договір про внесення змін та доповнень № 5; 18 червня 2014 року додатковий договір про внесення змін та доповнень № 6.

При укладанні кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765 банк її не ознайомив із загальними умовами кредитування та не надав повної інформації за відсотками за цим кредитом.

Умови кредитного договору є несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача та є підставою для визнання такого договору недійсним і, як наслідок, визнання недійсним договору іпотеки, оскільки цей договір є похідним від головного.

Всупереч статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав їй, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору.

Не містять повної інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту і додаткові угоди.

Згідно з графіком, встановленим додатковим договором про внесення змін та доповнень від 18 червня 2014 року № 5, зазначена сума всіх платежів - 136 201,82 дол. США, однак її розрахунок проводився починаючи з сімдесятого за порядком платежу. Надаючи кредит за умовами договору, банк фактично видав 68 000,00 дол. США, без обґрунтування утримання 2 448,00 дол. США.

Наданий банком розрахунок заборгованості станом на 13 серпня 2015 року не містить будь-яких позначень з приводу утримання 2 448,00 дол. США, водночас сума видачі кредиту вказана 70 448,00 дол. США, і з цієї суми здійснюється нарахування процентів.

ОСОБА_1 зазначала, що умови договору щодо повернення тіла кредиту в сумі 70 448,00 дол. США та нарахованих на цю суму відсотків є такими, що не відповідають дійсним обставинам та вимогам законодавства.

Договором про внесення змін та доповнень від 05 березня 2012 року № 3 на період з жовтня 2012 року до березня 2013 року встановлена відсоткова ставка за кредитом у розмірі 21,43 % річних.

05 березня 2012 року між нею та банком укладено договір № 1419875 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, за умовами якого процентна ставка за вкладом встановлюється в розмірі 9,20 % річних.

ОСОБА_1 вважала вказані положення несправедливими, оскільки вони містять умови про зміни у витратах, відсоток за користування кредитними коштами збільшився, внаслідок чого є дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить споживача у тяжке несправедливе становище в договірних зобов`язаннях.

Крім того, річна відсоткова ставка договору строкового банківського вкладу (депозиту), з якого списувалися кошти на виплату кредиту, менша, ніж річна відсоткова ставка за кредитним договором. Умови договору про договірне списання коштів з рахунків позичальника є несправедливими.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила в задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити її зустрічні позовні вимоги.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила припинити договір поруки від 19 серпня 2008 року № 6/4/2008/840-П/768, укладений між нею та банком на забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 зазначала, що без погодження з нею та без укладання додаткових угод до договору поруки уклав банк з ОСОБА_1 ряд додаткових угод до кредитного договору, за умовами яких змінювалася відсоткова ставка за користування кредитними коштами на період з жовтня 2012 року до березня 2013 року до 21,43 % річних, збільшено термін загальної та спеціальної позовної давності до 20 років, та в підсумку встановлено відсоткову ставку за користування кредитними коштами 15 % річних.

Ураховуючи, що зазначені зміни до умов кредитного договору відбулися без її згоди і в результаті укладення додаткових угод значно збільшився обсяг її відповідальності, згідно з частиною першою статті 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір поруки є припиненим.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова рішенням від 04 січня 2019 року в задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовив. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив. Позов ОСОБА_3 задовольнив. Припинив дію договору поруки від 19 серпня 2008 року № 6/4/2008/840-П/768, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Надра» на забезпечення виконання кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову банку, посилався на те, що, враховуючи висновок експерта та надані банком розрахунки заборгованості за кредитними договорами, визначити розмір заборгованості неможливо, оскільки немає можливості встановити дійсний розмір процентної ставки з 05 березня 2013 року. Крім того, позивач не надав суду документального підтвердження утримання з ОСОБА_1 2 448,00 дол. США як оплати послуг банку при оформленні договору.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд зазначав, що банк при укладенні кредитного договору надав позичальнику всі необхідні документи, в тому числі визначив щомісячну суму мінімально необхідного платежу, кількість місяців із зазначенням останнього дня погашення кредиту, тобто виконав вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній на час укладення кредитного договору редакції.

Оскільки збільшення відповідальності поручителя ОСОБА_3 відбулося без її згоди, дія договору поруки від 19 серпня 2008 року № 6/4/2008/840-П/768 є припиненою, тому наявні правові підстави для задоволення її зустрічного позову.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Харківський апеляційний суд постановою від 30 травня 2019 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 січня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» скасував, у цій частині ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 19 серпня 2008 року № 6/4/2008/840-К/765 у розмірі 1 495 793,18 грн. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 04 січня 2019 року в частині визнання припиненим договору поруки від 19 серпня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Надра», та в частині стягнення на користь ОСОБА_3 судових витрат скасував, в цій частині ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишив без змін. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог банку в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором № 6/4/2008/840-К/765 у розмірі 1 495 793,18 грн. Відсутність у матеріалах справи копії повідомлення про встановлення змінюваної процентної ставки в період з 11 квітня до 20 травня 2013 року не унеможливлює визначення розміру заборгованості за кредитом, як про це зазначає експерт та суд першої інстанції, оскільки додатковими договорами № 4 та № 5 банк з ОСОБА_1 узгодили розмір заборгованості на час підписання цих додаткових угод та порядок їх реструктуризації.

Відповідно до виписки з рахунка за період з 19 серпня 2008 року до 13 серпня 2015 року 2 444,00 дол. США є складовою тіла кредиту - комісією за розрахунки згідно з пунктом 1.2 кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765, яким передбачено, що цільове використання кредиту включає також і оплату комісії за розрахунки.

Правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 немає, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив їй у задоволенні заявлених зустрічних позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , апеляційний суд вказав, що згідно з частиною першою статті 559 ЦК України її порука за договором поруки є припиненою, а тому її права не підлягають захисту шляхом припинення договору поруки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 02 липня 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 січня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її зустрічні позовні вимоги та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову банку.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, ухвалюючи рішення у цій справі, допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушили норми процесуального права.

Банк не виконав вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) та порушив Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), при укладенні оспорюваного кредитного договору, однак суди на ці норми закону уваги не звернули та безпідставно встановили дотримання банком передбачених Законом та Правилами вимог.

За умовами кредитного договору банк зобов`язався видати ОСОБА_1 кошти в розмірі 70 448,00 доларів США на купівлю квартири, однак їй було видано лише 68 000 дол. США.

Суд першої інстанції зазначив про відсутність документального підтвердження утримання з ОСОБА_1 2 448,00 дол. США на оплату послуг при оформленні договору купівлі-продажу.

Апеляційний суд зазначив, що сума в розмірі 2 444,00 дол. США відповідно до умов кредитного договору є складовою тіла кредиту - комісією за розрахунки.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Умови пункту 1.2 кредитного договору про оплату комісії за розрахунки в рамках комплексу пакетів послуг «Ласкаво просимо» є несправедливими, суперечать положенням частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), тому відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсними з моменту укладення кредитного договору. Докази того, що банк утримав з ОСОБА_1 2 444,00 дол. США в рахунок оплати комісії позивач не надав.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог банку щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитними договорами з ОСОБА_2 як поручителя та вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим ними не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

09 жовтня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2020 року ПАТ «КБ «Надра» замінено правонаступником - ТОВ «ФК «Гефест».

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 серпня 2008 року між банком, правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гефест», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/4/2008/840-К/765, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування кошти в сумі 70 448,00 дол. США з відсотковою ставкою у розмірі 14,59 % річних за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості, дата остаточного повернення кредиту - 12 серпня 2028 року. Позичальник зобов`язалася повертати кредит та сплачувати передбачені платежі шляхом

внесення готівки мінімального необхідного платежу в розмірі 914,75 дол. США до 10 числа поточного місяця.

Крім того, договором передбачено, що в разі неналежного виконання умов договору з боку позичальника банк має право вимагати дострокового погашення кредиту і нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених договором, сплати штрафу в розмірі 25 % суми коштів, використаних не за цільовим призначенням, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до заяви на видачу готівки від 19 серпня 2008 року № 532 ОСОБА_1 за умовами кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765 отримала 68 000,00 дол. США.

На забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765 19 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено договір іпотеки № 6/4/2008/840-К/767, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , вартість якої визначена сторонами в розмірі 388 040,00 грн, що на день укладення договору становить 80 122,24 дол. США.

Також виконання кредитного договору забезпечене договорами поруки від 19 серпня 2008 року № 6/4/2008/840-П/766, укладеним між банком і ОСОБА_2 , та № 6/4/2008/840-П/768, укладеним між банком і ОСОБА_3 , за умовами яких поручителі зобов`язалися відповідати солідарно з боржником за повне та своєчасне виконання нею зобов`язань перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник.

15 вересня 2011 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_5 , змінивши прізвище на « ОСОБА_3 ».

07 лютого 2011 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765, якою змінено умови кредитування та черговість погашення заборгованості, за програмою «Зниження щомісячного платежу за кредитом», згідно з якою умови поетапного виконання кредитного договору позичальнику надається відстрочка сплати частини необхідного платежу з лютого 2011 року до січня 2013 року із встановленням відстрочення сплати мінімально необхідних платежів та їх порядку, визначеному в графіку до договору. За умови виконання зобов`язань протягом 1-го та 2-го етапів, з лютого 2012 року до липня 2012 року, позичальнику встановлено відстрочення сплати до 10 % мінімального необхідного платежу у розмірі, визначеному в додатку. Визначено черговість погашення заборгованості: судових витрат; штрафів; пені; простроченої заборгованості за нарахованими комісіями; простроченої заборгованості за нарахованими процентами; простроченої заборгованості за кредитом; строкової заборгованості за нарахованими комісіями; строкової заборгованості за нарахованими процентами; строкової заборгованості за кредитом.

07 лютого 2011 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765 щодо наступного етапу відстрочення сплати частини необхідного платежу за встановленим графіком з 25 лютого 2011 року до 12 серпня 2028 року.

05 березня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765, яким встановлено відсоткову ставку: з квітня до вересня 2012 року - 8,75 %; з жовтня 2012 року до березня 2013 року - 21,43 %; з квітня 2013 року до кінця строку дії договору - 14,59 %.

Відповідно до пункту 1.3.1 кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765 банк надав ОСОБА_1 кредит № 2 у сумі 58 250,57 грн строком до 03 березня 2017 року з фіксованою ставкою в розмірі 15,0 % річних починаючи з 05 березня 2013 року. Встановлено змінювану процентну ставку із щорічним переглядом, максимальний розмір - 40 %.

05 березня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765 про прощення нарахованих штрафів та пені в розмірі 242,22 дол. США. Сторони також домовились про втрату чинності договором у частині прощення 242,22 дол. США при невиконанні умов реструктуризації, передбачених додатковою угодою від 05 березня 2012 року № 3.

Крім того, сторони домовились про збільшення терміну загальної та спеціальної позовної давності, встановленої чинним законодавством, до 20 років.

05 березня 2012 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки № 6/4/2008/840-П/766, за умовами якої поручитель зобов`язався відповідати за належне виконання зобов`язань, що виникають з кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765 та договору про внесення змін і доповнень до нього.

26 грудня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень № 4 до кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765, умовами

якого встановлено відсоткову ставку: з грудня 2012 року і до кінця дії кредиту - 12,0 %, при цьому з грудня 2012 року до листопада 2013 року встановлено щомісячно мінімально необхідний платіж 770,00 дол. США. З 05 березня 2013 року встановлено за кредитом № 2 змінювану процентну ставку за наведеною в договорі формулою.

26 грудня 2012 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 3 до договору поруки № 6/4/2008/840-П/766, за якою поручитель зобов`язався відповідати за належне виконання зобов`язань, що виникають з кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765 та договору про внесення змін та доповнень № 4 до нього від 26 грудня 2012 року.

21 травня 2013 року між банком та ОСОБА_2 укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень № 3 до договору поруки № 6/4/2008/840-П/766, за яким поручитель зобов`язався відповідати за належне виконання в повному обсязі грошових зобов`язань за кредитним договором з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, які можуть мати місце у майбутньому, а саме з повернення кредиту за кредитним договором № 6/4/2008/840-К/765, заборгованість за яким становить 65 117,60 дол. США зі сплати відсотків у розмірі 12,0 % річних, а також за кредитом № 2, заборгованість за яким становить 49 165,06 грн зі сплати відсотків у розмірі 15,0 % річних.

18 червня 2014 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень № 5 до кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765, яким кредитний договір доповнено термінами, зазначено умови реструктуризації з визначенням пільгової процентної ставки 9,0 % річних та простої - 12,0 % річних.

18 червня 2014 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір про внесення змін та доповнень № 6 до кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765, яким кредитний договір доповнено термінами, зазначено умови реструктуризації кредиту № 2 з визначенням стандартної процентної ставки 15,0 % річних.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 13 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 1 495 793,18 грн, з яких 1 363 841,83 грн - за кредитом, в тому числі прострочена; 11 968, 52 грн - за кредитом № 2, в тому числі прострочена; 97 675,43 грн - за відсотками, в тому числі простроченими; 268, 29 грн - за відсотками, в тому числі простроченими, 13 706,97 грн - пеня, 8 332,15 грн - штраф за порушення умов додаткової угоди.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ураховуючи наведене, розгляд касаційної скарги Верховний Суд здійснює у порядку ЦПК України в редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого

обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо

недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суд першої інстанції встановив, що банк на виконання умов кредитного договору № 6/4/2008/840-К/765, якими передбачено розмір кредиту в сумі 70 448,00 дол. США, фактично видав позичальнику 68 000,00 дол. США, утримання 2 448,00 дол. США не обґрунтував.

Апеляційний суд встановив, що 2 444 дол. США є комісією банку за розрахунки за кредитним договором, відповідно до пункту 1.2 кредитного договору, які банк відніс до складової частини тіла кредиту.

У той же час, встановивши відсутність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним у цілому, суди не врахували недійсність його положення щодо комісії, яке міститься у пункті 1.2 договору, оскільки вказаний платіж є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, тому висновок судів про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 щодо визнання недійсним пункту 1.2 кредитного договору здійснений з неправильним застосуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Верховний Суд бере до уваги аргументи касаційної скарги в цій частині.

Доводи касаційної скарги в частині недійсності кредитного договору повністю є необґрунтованими, оскільки кредитний договір містить повну інформацію про умови кредитування, зокрема строк кредитування, детальний розпис загальної вартості платежів, процентну ставку за користування кредитом, сукупну вартість кредиту, реальну процентну ставку, строки сплати платежів, порядок розрахунків та відповідальність за порушення зобов`язань. Позичальник на момент укладання кредитного договору розуміла та погоджувалася з умовами договору, що підтверджується подальшим тривалим періодом його виконання, укладанням додаткових угод тощо.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не врахував зазначені обставини і вимоги процесуального законодавства, належним чином не дослідив та не перевірив доводів апеляційної скарги і наданий позивачем розрахунок заборгованості, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в указаному розмірі та нарахованими на нього відсотками і неустойкою є необґрунтованими.

Суд касаційної інстанції не має процесуальної можливості встановлювати нові

обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, зокрема, щодо недійсності окремих умов кредитного договору та здійснених позичальником платежів на виконання цих умов.

Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права суди неправильно вирішили спір як за позовною заявою банку до боржника, так і за зустрічним позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 1.2 договору щодо оплати комісії за розрахунки в рамках комплексу пакетів послуг «Ласкаво просимо» залежно від оформленого пакета послуг, з ухваленням в цій частині нового рішення про визнання недійсним вказаного пункту, та скасування постанови апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 з направленням справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково.

Керуючись статтями 400, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 січня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», про визнання недійсним пункту 1.2 договору щодо оплати комісії за розрахунки в рамках комплексу пакетів послуг «Ласкаво просимо» в залежності від оформленого пакету послуг скасувати.

Визнати недійсним пункт 1.2 кредитного договору від 19 серпня 2008 року № 6/4/2008/840-К/765 у частині оплати комісії за розрахунки в рамках комплексу пакетів послуг «Ласкаво просимо» залежно від оформленого пакета послуг.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 січня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року в іншій частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанову Харківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами скасувати, справу в цій частині направити до апеляційного суду на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун