22-ц/804/2979/20
265/7148/19

Єдиний унікальний номер 265/7148/19
Номер провадження 22-ц/804/2979/20
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Принцевської В.П.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 липня 2020 року у складі суду Міхєєвої І.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

18 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява, мотивована тим, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16 березня 2015 року, ухваленому за позовом про збільшення розміру аліментів, він сплачує на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час він перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , під час якого народжена донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої судовим наказом Жовтневого районного суду м. Маріуполя з нього було стягнено аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку, у зв`язку із збільшенням витрат, він не має можливості сплачувати аліменти у раніше встановленому розмірі, тому просив зменшити розмір аліментів з 1/4 на 1/6 частину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що будь які відомості, які б свідчили про значне погіршення матеріального стану позивача, в зв`язку з народженням у нього другої дитини, відсутні, оскільки, позивач та його дружина ОСОБА_4 наразі проживають спільно та мають спільний бюджет, а наказ суду про стягнення з позивача аліментів на утримання їх спільної доньки ОСОБА_6 , носить формальний характер, оскільки доходи сім`ї залишаються в спільному бюджеті. Позивач фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для підтвердження зміни свого матеріального становища та підтвердження доходу він надавав належні письмові докази та зазначав, що він працює у Польщі , згідно довідки зі свого місця роботи в ТОВ «2К Будівництво» його середня заробітна плата складає 1085,71 польських злотих. Не прийнявши до уваги зазначені докази, суд в оскаржуваному рішенні послався на інформацію з мережі Інтернет, де мінімальна заробітна плата у Польщі становить 2100 польських злотих, а середня заробітна плата взагалі складає 5800 злотих, що у гривні на дату винесення рішення складає 15508,71грн та 42833,58грн. Із зазначеним він не згоден, так як відомості з інтернету не є офіційним джерелом інформації республіки Польща, тобто є такою, яка потребує додаткової перевірки та підтвердження офіційними документами. Крім того, судом не враховано, що він у Польщі працює на ? ставки, є громадянином іншої держави, а відтак не має повноцінного права отримувати дохід на рівні громадян Польщі.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Представник відповідачки скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга не переконлива та така, що не може бути підставою для скасування постановленого рішення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, а тому мають місце підстави для його скасування.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16 березня 2015 року було збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини до 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. (а.с.5).

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 12 листопада 2015 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , після чого у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 11 березня 2016 року) (а.с. 9, 10).

Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29 січня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 були стягнуті аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до дозволу типа НОМЕР_3 про право на працю іноземця на території Республіка Польща, виданого Мазовецьким воєводством, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надано дозвіл на працю на території Польщі, у період з 25 липня 2018 року по 24 липня 2021 року. Заробітна плата 1200,00 злотих на місць брутто. (а.с.13)

Згідно довідки ТОВ «2К Будовніцтво» від 12 грудня 2019 року, розташованого в місці Варшава, пан Володимир Джантаміров проживає у Варшаві, працевлаштований у ТОВ «2К Будовніцтво», з 01 жовтня 2018 року до 24 липня 2021 року, на посаду допоміжного працівника на будівництві, середня заробітна плата за шість місяців становить 1.085,71 PLN бутто, зі вказаної заробітної плати не стягуються жодні виплати. Зазначено, що вказана довідка дійсна протягом 1 місяця. (а.с.73)

Згідно трудового договору № 1/10/2018 року підписаного 01 жовтня 2018 року, між ТОВ «2К Будовніцтво» і ОСОБА_11 укладений трудовий договір строком з 01 жовтня 2018 року до 24 липня 2021 року, місце виконання робіт м. Варшава, щомісячна заробітна плата брутто 1200, 00 PLN/ (а.с.75).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частин 2, 3 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що з 2015 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_6 . З урахуванням сум, які щомісячно утримуються з його заробітної плати на користь відповідачки та витрачаються на комунальні послуги, утримання нової сім`ї, він опиняється у скрутному матеріальному становищі.

Тобто позивач в позові посилався на зміну не тільки матеріального стану, а й сімейного.

Проте, суд першої інстанції, встановивши фактичні обстави та дослідивши зібрані по справі докази не прийняв до уваги, що у позивача після постановлення рішення Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя від 16 березня 2015 року змінилися сімейні обставини, а саме 12 листопада 2015 року ним створена нова сім`я, а ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилася донька.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. В той же час, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 03.06.2020 р. при розгляді справи № 760/9783/18-ц.

Відповідачка та її представник заперечуючи проти задоволення позовних вимог не довели, що працевлаштування позивача на роботу в Польщі поліпшили його матеріальний стан та забезпечили можливість сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, позивачем доведено наявність передбаченої частиною 1 статті 192 СК України підстави, як зміна сімейного та матеріального стану платника аліментів, що надає право для зменшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку позивача.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог заявника, суд першої інстанції, формально поставився до порушеного позивачем питання. Ухвалюючи рішення керувався лише припущеннями, які стосувалися матеріального забезпечення відповідача, та взагалі не приділив уваги зміні його сімейного стану, внаслідок чого не обґрунтував належним чином свою позицію та зроблені висновки.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом із тим, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу заявника обґрунтованою, а рішення суду таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Повний текст постанови виготовлено 28 вересня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 липня 2020 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити.

Змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 березня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання постанови законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відкликати.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

В.П. Принцевська