17.09.2020 Єдиний унікальний номер 205/5762/20
Провадження № 2/205/2218/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання - Далаякян Л.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16 вересня 2011 року по 04 липня 2016 року, від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення сімейних стосунків дитина залишилася проживати разом з позивачкою. Однак, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, який вона сама не зможе забезпечити. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовну заяву, посилаючись на обставини викладені у ній, та додатково пояснила, що вона разом з дитиною проживають окремо від відповідача, дитина знаходиться на її утриманні, на цей час вона офіційно не працює, та їй важко матеріально забезпечувати дитину, не заперечувала, що відповідач перераховував кошти на утримання дитини, але із постійною затримкою. Вказує на те, що стягнення аліментів на дитину на підставі рішення суду є гарантією того, що вона щомісячно буде отримувати аліменти на дитину у визначеному законом розмірі, а не чекати поки відповідач зможе надати їй певну суму коштів, розмір яких визначає на власний розсуд, наполягала на стягненні аліментів у частці від доходу відповідача, а не у твердій грошовій сумі.

Відповідач в судовому засіданні просив провадження у справі закрити, посилаючись на передчасно подану позовну заяву, та на те, що він постійно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому твердження позивача, що дитина перебуває повністю на її утриманні, є безпідставними. Крім того, він періодично забирає дитину до себе до дому у м. Павлоград Дніпропетровської області, у літку він возив сина на відпочинок до моря, придбав йому речі до школи. Також відповідач зазначив, що він не відмовляється від надання допомоги на утримання дитини, оскільки між ним та позивачем була досягнута усна домовленість про перерахування позивачу коштів, розмір яких був визначений між ними, що підтверджується наданими ним у судовому засіданні копіями платіжних доручень, де він перераховував на платіжну картку позивача кошти на утримання їх спільного сина за періоди 2016 - 2020 років. Не заперечував, що має дохід, оскільки працює Фізичною особою-підприємцем.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство ґрунтується на принципах, вказаних у ч. 3 ст. 2 ЦПК України, зокрема, на принципах змагальності і диспозитивності сторін.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2011 року по 04 липня 2016 року, що підтверджується рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2016 року про розірвання шлюбу (а. с. 4).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданим 21 березня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 5).

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані по АДРЕСА_1 (а. с. 6, 8).

Сторонами у справі не оспорюється той факт, що малолітній ОСОБА_4 проживає разом з позивачем.

Під час розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона на цей час офіційно не працює, а відповідач ОСОБА_2 повідомив, що на цей час працює Фізичною особою-підприємцем та не заперечує надавати матеріальну допомогу своїй дитині.

Відповідач визнає свій обов`язок брати участь в утриманні дитини, але заперечує проти стягнення аліментів, які просить стягнути позивач, та способу їх стягнення.

На підтвердження своїх заперечень, відповідачем надано суду копії платіжних доручень про поповнення картки на ім`я ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_4 за періоди з 2016 року по 2019 рік, а також з січня по вересень 2020 року (06 січня 2020 року поповнення на 4 020 гривень 10 копійок, 07 січня 2020 року - 804 гривні 02 копійки, 01 лютого 2020 року - 4 824 гривні 12 копійок, 01 березня 2020 року - 4 824 гривні 12 копійок, 15 квітня 2020 року - 2 412 гривень 06 копійок, 07 травня 2020 року - 1 507 гривень 54 копійки, 02 липня 2020 року - 2 010 гривень 05 копійок, 25 липня 2020 року - 2 512 гривень 56 копійок та 15 вересня 2020 року - 2 412 гривень 06 копійок).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала щодо отримання нею вказаних коштів на дитину, але вказані платежі стосуються минулого періоду, та перераховувались тоді, коли це влаштовувало відповідача, крім того, вона постійно була вимушена телефонувати відповідачу та нагадувати про перерахування коштів на дитину, а іноді і випрошувати.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Частинами 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У позовній заяві позивачем ставиться питання про стягнення аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача - батька дитини.

За таких обставин, положеннями ч. 3 ст. 181 СК України регламентовано право того з батьків, разом з яким проживає дитина, обирати спосіб стягнення аліментів.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням вимог діючого законодавства, пояснень сторін, письмових доказів, суд враховує той факт, що малолітня дитина перебуває на утриманні матері, яка на цей час офіційно не працює, а також матеріальний стан батька дитини, який має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, є працездатною особою.

При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є здоровою; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я, а також про наявність на його утриманні інших дітей та непрацездатних осіб суду не надано. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого малолітнього сина.

Враховуючи викладене, та вимоги ст. ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, а також те, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, між учасниками справи договір про сплату аліментів на дитину в письмовій формі не укладався та нотаріально не посвідчувався; положення відповідача, який працює, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини першої ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Пунктом 1 частини першої ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, з урахуванням ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір.

Керуючись ст. ст. 7, 180-183, 191 СК України, ст. ст. 4, 5, 18, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 430ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 аліменти на утримання малолітньої дитини: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову - 03 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах стягнення суми платежу аліментів за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 22 вересня 2020 року.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Т.П. Терещенко