Провадження № 2/369/1785/20
РІШЕННЯ

Іменем України

08.09.2020 Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Житар А.А., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйова Тетяна Анатоліївна, про визнання договору недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйова Тетяна Анатоліївна, про визнання договору недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 24.04.1999 року № 72/2 їй було надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,0962 га по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14.05.1999 року № 79 вказана земельна ділянка була передана позивачу в приватну власність.

Позивач ОСОБА_1 змінила прізвище з дошлюбного « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Після прийняття рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14.05.1999 року № 79, 28.12.1999 року ОСОБА_1 отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Позивач посилалась на те, що на момент видачі Державного акту на право приватної власності на спірну земельну ділянку не потрібно було реєструвати своє право власності в державному реєстрі речових прав, оскільки на той час вказаного реєстру не існувало.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 1730 від 29.06.2016 року, згідно земельно-шнурової книги за позивачем рахується земельна ділянка в АДРЕСА_1 площею 0,0962 га, якою вона користується з 1999 року.

Позивач ОСОБА_1 вказувала, що 19.02.2016 року вона випадково дізналась, що належна їй земельна ділянка була відчужена, а саме, що ОСОБА_5 продав ОСОБА_3 належну їй на праві власності земельну ділянку. Відчуження було здійснено на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.02.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А..

В подальшому стало відомо, що продавцем за оспорюваним договором купівлі-продажу від 04.02.2016 року виступала ОСОБА_1 ..

Позивач ОСОБА_1 вказувала, що ніколи не укладала договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, тому відчуження спірної земельної ділянки та її вибуття відбулось не з її волі та відома.

ОСОБА_3 придбала спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу від 04.02.2016 року в особи, яка не мала права на її відчуження, у зв`язку з чим спірна земельна ділянка підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 319, 321, 386, 388 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 442 від 06.02.2007 року, площею 0,0962 га по АДРЕСА_1 ; витребувати на користь ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння, а саме від ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :01:017:0046, площею 0,0962 га по АДРЕСА_1 ; скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0962 га з кадастровим номером :01:017:0046, площею 0,0962 га по АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали та просили його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйова Т.А. не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Судом встановлено, що 24 квітня 1999 року рішенням № 72/2 виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_8 (після одруження змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження за № НОМЕР_1 від 22.09.2001 року), було надано земельну ділянку в постійне користування розміром 0,0962 га з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будинку в АДРЕСА_1 .

14 травня 1999 року рішенням № 79 виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_8 було надано земельну ділянку в приватну власність розміром 0,0962 га в АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що 22.09.2001 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_9 , та після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про одруження, видне Відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 22.09.200 року, актовий запис № 233.

28.12.1999 року на ім`я ОСОБА_8 на підставі рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів № 183/1 від 12.10.1999 року був виданий Державний акт серії номер ІІІ-КВ № 068064 на земельну ділянку, яка розташована на території АДРЕСА_1 , площею 0,0962 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Згідно довідки виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29.06.2016 року за № А30, виданої на ім`я ОСОБА_1 , вказано, що за ОСОБА_10 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 , згідно земельно-шнурової книги за нею рахується земельна ділянка в АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, якою вона користується з 1999 року.

Як вбачається з матеріалів справи згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.03.2016 року за № 55466369 земельна ділянка площею 0,0964 га з кадастровим номером :01:017:0046, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить на праві власності ОСОБА_3 ..

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Воробйовою Т.А., продавець ОСОБА_5 продав, а покупець ОСОБА_3 придбала у власність земельну ділянку площею 0,0964 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

19.02.2016 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що ОСОБА_5 продав належну їй на праві власності земельну ділянку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А..

З матеріалів справи вбачається, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0964 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , серія ЯБ № 500669, виданий 14 жовтня 2008 року на ім`я ОСОБА_5 ..

У відповіді Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області від 06 10. 2016 року вказано, що у програмно-апаратному комплексі «Національна кадастрова система», за допомогою якого Управлінням здійснюється облік зареєстрованих земельних ділянок, містяться відомості про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:017:0046 була зареєстрована в Державному реєстрі земель у 2008 році, право на неї набуте ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 лютого 2007 № 442 та посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку від 14 жовтня 2008 року серії ЯБ № 500669. Однак, за результатами здійсненого пошуку, в тому числі з урахуванням результатів зазначеної вище інвентаризації, відомостей щодо формування та присвоєння Управлінням кадастрового номера :01:017:0046, державної реєстрації та видачі державного акту серії ЯБ № 500669 або будь-яких інших державних актів на право власності на земельну ділянку з таким кадастровим номером, документації із землеустрою на вказану земельну ділянку в Управлінні не виявлено.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.07.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйова Т.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки було задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.02.2016 року площею 0,0964 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Тетяною Антонівною.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15.03.2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.07.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2017 року рішення апеляційного суду Київської області від 15.03.2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйова Т.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки залишено без змін.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно вимог статей 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_1 посилалась на те, що спірна земельна ділянка вибула з її володіння без відома та поза її волею.

Разом з тим, слід зазначити, що позивач ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 442 від 06.02.2007 року площею 0,0962 га по АДРЕСА_1 .

Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний) продавцем у майбутньому.

Згідно вимог ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов,-за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Однак у відповідності до вимог ст. 77-80 ЦПК України позивач не надала суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування заявлених позовних вимог.

В матеріалах справи відсутній Договір купівлі-продажу земельної ділянки № 442 від 06 лютого 2007 року площею 0,0962 га по АДРЕСА_1 , який позивачка оскаржує, що унеможливлює суд встановити предмет даного договору, сторін договору, ціну предмету договору, визначити обов`язки покупця і продавця, наслідки порушення умов договору сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Таким чином, аналізуючи докази у їх сукупності, суд зазначає, що матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів на обґрунтування тих обставин, на які посилається позивач при зверненні з позовом до суду.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки № 442 від 06 лютого 2007 року площею 0,0962 га по АДРЕСА_1 , то не підлягають також і задоволенню похідні вимоги позивача про витребування на користь ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння від ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :01:017:0046 площею 0,0962 га по АДРЕСА_1 та скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0962 га з кадастровим номером :01:017:0046, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто, в результаті аналізу вказаних правових норм, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, то підлягають скасуванню відповідно до вимог ч. 9 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, які були застосовані згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2019 року про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:017:0046 площею 0,0962 га по АДРЕСА_1 .

З огляду на вищенаведене, та керуючись ст. ст. 15, 16, 256, 319, 321, 330, 386, 388 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 79, 81, 158, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйова Тетяна Анатоліївна, про визнання договору недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2019 року про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:017:0046 площею 0,0962 га по АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_3 .

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 .

Інформація про третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйова Тетяна Анатоліївна, адреса місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Леніна, 2В, к. 15, 18, 19.

Повне рішення суду складено 25 вересня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Л.М. Ковальчук