ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 638/18708/19

провадження № 22-ц/818/3225/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.О., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Сидорчук М.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державний реєстратор приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Наталія Анатоліївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2020 року в складі судді Грищенко І.О. , -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 02 грудня 2019 року звернулась до суду з позовною заявою до Державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А., ТОВ «Фінанс Проперті Групп», ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна.

Заявником разом із позовною заявою, було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить до розгляду справи по суті, вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити відчуження у будь-який спосіб квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 може безперешкодно відчужувати вказану квартиру, тому невжиття заходів забезпечення позову утруднить або унеможливить виконання рішення суду, в зв`язку з чим просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження у будь-який спосіб спірної квартири до розгляду справи по суті. Зазначає, що спірне майно вже було відчужено після відкриття провадження по справі № 638/17924/19, у зв`язку з чим існує висока вірогідність відчуження відповідачем спірної квартири, що унеможливить виконання рішення суду по цій справі у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2020 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Заборонено відчуження у будь-який спосіб квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 , до вирішення справи по суті.

Ухвала мотивована тим, що можливість подальшого відчуження нерухомого майна, відносно якого наявний спір в суді, може зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, у разі задоволення вимог позивача. Отже, у даному випадку можливо оцінити, що не застосуванням заходів забезпечення позову може бути завдано більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, жодним чином не порушує прав та інтересів власника квартири, який після розгляду цього спору зможе, у випадку відмови в задоволенні позову, здійснити відчуження такого майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимоги позивача до відповідача носять безпідставний характер, оскільки спростовуються документами і доказами, які безпосередньо будуть досліджені в ході судового розгляду справи, на підтвердження правової позиції щодо безпідставності заявлених вимог. Позивачем не наведено жодної обставини, яка б свідчила про наявність спору між сторонами, не надано доказів, які б вказували на ймовірне утруднення виконання судового рішення через невжиття заходів забезпечення позову. В якості підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд прийняв до уваги надану позивачем інформацію щодо внесення 27 лютого 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Драгу Ю.Г. запис про іпотеку № 35698951 на підставі відповідного іпотечного договору, укладеного відповідачем у справі, ОСОБА_4 , з огляду на те, що суд дійшов висновку щодо можливого звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру. Така позиція суду свідчить про виключну упередженість та обґрунтування цього висновку на припущеннях, оскільки судом не досліджено ані договір іпотеки, термін його укладання, умови, що є обов`язковими для з`ясування вірогідних ризиків. Судом не вказано реальні і конкретні факти можливого відчуження чи передання будь-яким іншим способом відповідачем спірного нерухомого приміщення, що обумовлює необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Вважає, що позивачем вже реалізовано право щодо подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову, яке ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2019 залишено без задоволення.

Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали контрольного провадження, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктами 2, 4 якої передбачено, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 вже зверталась до суду з позовом до ТОВ «Фінанс Проперті Групп», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А. про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права власності (справа № 638/17924/19).

Також позивач звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та його представникам виселяти та знімати з реєстрації мешканців квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири, проникати , входити до вказаної квартири, іншим чином користуватися, володіти нею до розгляду справи по суті, заборонити відчуження квартири в будь-який спосіб.

Ухвалою суду від 22.11.2019 року у задоволенні заяви відмовлено у зв`язку з ненаданням жодних відомостей, які є необхідними для вирішення питання про застосування заходу забезпечення позову і що саме такий вид забезпечення позову необхідно застосувати і що він буде співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Після відкриття провадження у справі, 25 листопада 2019 року спірна квартира була відчужена ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. (а.с. 23-24).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Харківського апеляційного суду від 06.02.2020 апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2019 року- залишено без змін. Таке рішення ухвалено з підстав того, що позивач не надала до суду доказів на підтвердження того, що в межах заявлених вимог існують реальні ризики невиконання рішення суду у такій мірі, щоб обмежувати права відповідача у запропонований позивачем спосіб.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, 12 березня 2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова позовну заяву ОСОБА_3 по справі № 638/17924/19 залишено без розгляду.

02 грудня 2019 року позивач звернулась з позовом до Державного реєстратора Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А., ТОВ «Фінанс Проперті Групп», ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна.

В заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити відчуження у будь-який спосіб квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить відповідачу по справі , до розгляду справи по суті.

Позивачем надано інформацію, що 27 лютого 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Драгу Ю.Г. було внесено запис про іпотеку № 35698951 на підставі відповідного іпотечного договору укладеного відповідачем ОСОБА_4 .

Оскільки іпотечні правовідносини передбачають можливість звернення стягнення на спірну квартиру, та враховуючи момент укладення договору іпотеки, а саме в проміжок часу між поданням заяви про вжиття заходів забезпечення позову та її розглядом, суд першої інстанції вважав цю обставину як додатковий ризик невиконання чи утруднення можливого рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що застосований судом захід забезпечення позову у виді заборони вчинення у будь-який спосіб спірної квартири, є взаємопов`язаним з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Дані положення судом першої інстанції під час вирішення питання про забезпечення позову були враховані.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач звернувся з позовом до суду. Об`єкт забезпечення позову прямо пов`язаний з предметом спору, а застосований судом захід забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами. При цьому, на думку апеляційного суду, такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_2 , оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії по відчуженню квартири.

Також, не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що матеріали справи не містять доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Апеляційний суд не приймає до уваги такі твердження з огляду на те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Оскільки мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення можливості виконання рішення суду, вимога про надання доказів існування того, що ще не сталося, і чому застосовані заходи мають запобігти, є необґрунтованою. При вирішенні такого питання суд має враховувати, чи дійсно існує можливість вчинення таких дій, відтак чи заявлені ризики є реальними.

Посилання на висновку суду апеляційної інстанції під час перегляду ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2019 року по справі № 638/17924/19 є помилковими, оскільки предмет позову та обґрунтування заяви про забезпечення позову не є аналогічними та відповідна заява була предметом розгляду іншої позовної заяви. Крім того, колегія суддів враховує, що після відмови у забезпеченні позову по справі № 638/17924/19 та під час перебування справи в суді першої інстанції відповідачем було відчужено спірне майно, а після відкриття провадження у справі № 638/18708/19 спірне нерухоме майно було передано в іпотеку.

Висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук