ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року

м. Харків

Справа № 638/5920/19

Провадження №22-ц/818/2118/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ,

Відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення 3% річних і інфляційних витрат,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Шестаком О.І.,

в с т а н о в и в :

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 3% річних у розмірі 1400,72 грн та інфляційні втрати у розмірі 107 830,72 грн.

Позов мотивований тим, що на виконання вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2004 року 20.09.2004 року видано виконавчий лист у справі №1-524/2004 про стягнення на користь позивача з відповідачів у солідарному порядку 37 456,75 грн, однак до теперішнього часу відповідачі добровільно не сплатили суми боргу, державною виконавчою службою сума боргу також не стягнута. Оскільки відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Зазначає, що 1 березня 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова у справі № 638/4512/18 ухвалено рішення і частково задоволено позов ОСОБА_1 за період з липня 2004 р. по лютий 2018 р. в частині інфляційних втрат на суму 72 546 грн і 3% річних 15 387,02 грн. При цьому в результаті помилкового розрахунку інфляційних втрат нею не охоплена вся сума інфляційних втрат та не охоплені інфляційні втрати з лютого 2018 р. по квітень 2019 р.; також зазначеним рішенням суду не охоплені втрати 3% річних від простроченої суми за період лютий 2018 р. по квітень 2019 р. Так, за період з серпня 2004 року по лютий 2018 року включно, інфляційні виплати на прострочену суму боргу в розмірі 37 456,75 грн з урахуванням індексу інфляції складають 175 881,91 грн. Однак, оскільки за розрахунком суду у справі № 638/4512/18 сума за вимогами про стягнення інфляційних втрат по зобов`язанню з відшкодування матеріальної шкоди, стягнутої вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2004 року, є більшою за суму, яку позивач просила стягнути у попередньому позові, зазначені позовні вимоги були задоволені в межах заявлених нею вимог, а саме у розмірі 72 546 грн, що не позбавляє її права звернутися до суду з відповідною вимогою про стягнення інфляційних втрат з відповідачів на суму, що не охоплена даним судовим рішенням від 1 березня 2019 р. у справі № 638/4512/18. Позивач зазначає, що мають також місце і інфляційні втрати за період з лютого 2018 р. по квітень 2019 р., що становить 180 376,72 грн. Враховуючі рішення суду від 1 березня 2019 р. у справі № 638/4512/18, сума інфляційних втрат, яка не охоплена судовим рішенням становить 107 830,72 грн. Також позивач просить суд стягнути на її користь з відповідачів 3% річних за період з 05.02.2018 року по 19.04.2019 року у розмірі 1 400,72 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення 3% річних і інфляційних витрат - задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 05.02.2018 року по 19.04.2019 року у розмірі 1400,72 грн., інфляційні втрати за період з серпня 2004 року по квітень 2019 року у розмірі 107 830,72 гривень. Стягнуто пропорційно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 879,33 грн, по 219,83 грн. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю та обгрунтованістю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що дія ч. 2 cт. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв 'язку із завданням шкоди. Зобов`язання ОСОБА_2 по відшкодуванню заподіяної шкоди майну позивача є деліктним, позадоговірним зобов`язанням і не відносяться до грошових зобов`язань, для яких характерним є наявність обов`язку боржника сплатити на користь кредитора грошові кошти, ще до постановления судового рішення. Статтею 625 ЦК регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 cm. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень cт. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Крім того, з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в cт. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат за період з серпня 2004 року по квітень 2019 року, тобто по збігу трьохрічного строку позовної давності передбаченого ст. 257 ЦК України, то позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вирішуючи спір суд першої інстанції не дав оцінки заяві про застосування строків позовної давності, не навів жодних мотивів, з яких таку заву не взяв до уваги.

ОСОБА_1 до апеляційного суду надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що стаття 625 ЦК України регулює загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Невиконання грошового зобов`язання є триваючим порушенням, тому право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Учасники справи в судове засідання не з"явились. Повідомлялись належним чином.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2004 року відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 визнано винними у вчиненні злочинів та притягнуто до кримінальної відповідальності. Вказаним вироком солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої незаконним заволодінням транспортним засобом у розмірі 37 456,75 грн. Зазначений вирок набрав законної сили 28.07.2004 року.

На виконання зазначеного вироку Дзержинським районним судом м. Харкова 14.08.2017 року видано виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої незаконним заволодінням транспортним засобом 37 456,75 грн. Доказів виконання вказаного рішення матеріали справи не містять.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 1 березня 2019 року у справі № 638/4512/18 частково задоволено позов ОСОБА_1 . Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 3% річних за період з 29.07.2004 року по 05.04.2018 в сумі 15 387,02 грн та інфляційні втрати за період з серпня 2004 року по лютий 2018 року у розмірі 72 546 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами виникли деліктні правовідносини і тому стаття 625 ЦК України не може застосовуватися, оскільки вона регулює договірні правовідносини, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2004 року солідарно стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої незаконним заволодінням транспортним засобом, 37456,75 грн, які відповідачами на час звернення позивача з позовом не сплачено. Отже, колегія суддів вважає, що дійсно до ухвалення вироку між сторонами існували деліктні правовідносини, але після ухвалення вироку і невиконання його між сторонами виникли грошові зобов`язання, оскільки відповідачі зобов`язані сплатити позивачу визначену судом суму грошових коштів.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Предметом позову ОСОБА_1 є стягнення майнової шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю відповідачів, а саме невиконанням ними вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2004 року.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Невиконанням судового рішення в кримінальній справі, ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків у вигляді неотриманих доходів, які вона могла би одержати за звичайних обставин, якби її право на стягнення матеріальної шкоди не було порушено відповідачами.

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідачів на користь позивача інфляційні втрати, починаючи з серпня 2004 року по квітень 2019 року, не звернув уваги на те, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачів на свою користь індекс інфляції за період з серпня 2004 року по квітень 2019 року.

Із матеріалів справи встановлено, що 10 липня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив застосувати позовну давність (а.с. 44, 45).

Суд першої інстанції всупереч вищенаведених норм матеріального права не надав правової оцінки наявній у матеріалах справи заяві про застосування позовної давності.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів 3 % річних за період з 05.02.2018 по 05.04.2018 року слід відмовити, оскільки вказані вимоги вже були предметом розгляду суду та рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова за вказаний період стягнуто заборгованість.

З відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних за період з 06.04.2018 року по 19.04.2019 року в сумі 1 166 грн 80 коп (37 456,75 x 3 % x 379 : 365 : 100).

Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат з відповідачів підлягають задоволенню в межах позовної давності.

Позивач звернулась з позовом 19 квітня 2019 року, отже інфляційні втрати підлягають стягненню за період з травня 2016 року по лютий 2018 року включно в сумі 9 472,81 грн, що не було охоплено рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова вд 1 березня 2019 року та за період з березня 2018 року по квітень 2019 року включно в сумі 4 367,46 грн. після ухвалення зазначеного рішення суду.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів 109 231,44 грн, позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 15 007,07 грн, що складає 13,7 %. Відмовлено у позові на 86,3%. Позивача звільнено від сплати судового збору. ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги сплачено 23.06.2020 року 1 319 грн. Отже, поверненню за рахунок державного бюджету підлягає 1 138 грн 30 коп (1 319х86,3%).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогамна користь держави. З ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню 149 грн 64 коп., а саме по 37,41 грн з кожного в рівних частках.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП не відомий), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 3% річних за період з 6 квітня 2018 року по 19 квітня 2019 року в сумі 1 166 (одна тисяча сто шістдесят шість) грн 80 грн; інфляційні втрати за період з травня 2016 року по лютий 2018 року включно в сумі 9 472 (дев`ять тисяч чотириста сімдесят дві) грн 81 коп., інфляційні втрати за період з березня 2018 року по квітень 2019 року включно в сумі 4 367 (чотири тисячі триста шістдесят сім ) грн 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП не відомий) на користь держави по 37 (тридцять сім) грн 41 коп з кожного.

Віднести на рахунок держави сплачений ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1 138 грн 30 коп, повернувши цю сумму останньому.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 25 вересня 2020 року