ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 623/990/20

провадження № 22-ц/ 818/3087/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, постановлену 23 березня 2020 року у складі судді Винниченка П.П.,

УСТАНОВИВ:

П`ятнадцятого березня 2020 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (надалі ТДВ) 44 139 гривень 39 копійок страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на лікування, тимчасовою втратою працездатності, стійкою втратою працездатності та моральною шкодою, а також 3000 гривень витрат на правову допомогу.

Позов мотивує тим, що 25.09.2017 близько 18 години 30 хвилин на автодорозі Київ - Харків - Довжанський відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю автомобіля "MAN", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2121», під керуванням водія ОСОБА_4 , із наступним зіткненням автомобіля "MAN" з автобусом «І-VAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП пасажир автобуса «І-VAN» ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської областівід 23.03.2020 позов представника ОСОБА_1 прийнятий судом до провадження, провадження у справі зупинене до набрання законної сили судовим рішення по кримінальному провадженню № 623/2535/18 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Суд посилався на п.6 ч.1 ст.251 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) і виходив з того, що розгляд цивільної справи № 623/990/20 за позовом ОСОБА_1 не можливий до набрання законної сили судовим рішенням по кримінальному провадженню № 623/2535/18 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 ,просить ухвалу суду від 23.03.2020 скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для подальшого розгляду. В обґрунтування посилається на не з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права. А саме, суд не врахував, що відповідно до статей 1193, 1195 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) вартість лікування, пов`язаного зі шкодою здоров`ю, завданою джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується навіть за наявності вини самого потерпілого. Цивільний позов ОСОБА_1 , заявлений у кримінальній справі № 623/2535/18 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за її заявою залишений судом без розгляду.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, представник ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТДВ, у якому просив стягнути на користь ОСОБА_1 2037 грн 62 коп. витрат на придбання лікарських засобів, 1599 грн 90 коп. страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, 38 400 грн страхового відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності, 2 101 грн 87 коп. моральної шкоди та 3000 грн витрат на правову допомогу (а.с. 1-6).

Позов обґрунтований тим, що в результаті ДТП, яка сталася 25.09.2017 близько 18 години 30 хвилин за участю автомобіля "MAN", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2121» під керуванням водія ОСОБА_4 , із наступним зіткненням автомобіля "MAN" з автобусом «І-VAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 пасажир автобуса «І-VAN» ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження. Відповідальність водія транспортного засобу «MAN», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ, тому ОСОБА_1 має право на відшкодування страховиком витрат на придбання лікарських засобів, виплату страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності й зі стійкою втратою працездатності, відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яку відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися о огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши його у постанові від 07 жовтня 2015 року, справа №6-1367цс15. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції зупинив провадження у справі за позовом представника ОСОБА_1 з огляду на те, що у провадженні Ізюмський міськрайонний суд Харківської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001227 від 25.09.2017 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно п. 6 ч. 1ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У цьому випадку провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 5 частини першої статті 253 ЦПК).

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода/ внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Суд першої інстанції, в порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зазначивши кримінальну справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі цивільній, не проаналізував предмет та підстави спору в цивільній справі № 623/990/20, не вказав, у чому полягає пов`язаність справ, та не зазначив обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді цивільної справи всі необхідні для вирішення справи обставини.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 березня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 21 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук