Номер провадження: 22-ц/813/6720/20
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від відповідача ОСОБА_3 не з`явились,

переглянувши справу №521/16892/17 за позовом ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_4 ) до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року у складі судді Поліщук І.О., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_4 ), звернувшись 11 жовтня 2017 року до суду з вищеназваним позовом, просила як спадкоємець майна померлого батька ОСОБА_5 визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Надоховською Т.О. 27 жовтня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за №1145 (а.с.1).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, зазначивши, що позивач не надала доказів недійсності договору, крім того, неправильно зазначила предмет договору дарування, оскільки 27 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Надоховською Т.О. було посвідчено укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір дарування 721/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , при тому, що дарувальник ОСОБА_6 є її ОСОБА_3 матір`ю, яка знаходиться на її утриманні (а.с.17-20).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України (а.с.69).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 9 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу суду про залишення позовної заяви без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.85).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність ухвали з підстав порушення норм процесуального права полягає у відсутності підстав для застосування положень пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Встановлено, що позовна заява надійшла до суду поштою та зареєстрована в суді 11 жовтня 2017 року (а.с.1, 2).

Позовна заява містила лише зазначення адреси позивача, будь-які інші засоби зв`язку (телефон, електронна пошта тощо) вказано не було.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2017 року позовну заяву було залишено без руху для сплати судового збору та усунення інших недоліків поданої заяви (а.с.4).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 7 листопада 2017 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 9 січня 2018 року (а.с.8).

В судове засідання 9 січня 2018 року з`явилась відповідач ОСОБА_3 , не з`явилась позивач ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_4 ), в суді 9 січня 2018 року зареєстровано заяву завідуючого адвокатського обєднання «ЮК Малиновського району м. Одеси» про те, що ОСОБА_7 уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Другановою В.А., проте адвокат знаходиться у відпустці (договір про надання правової допомоги в справі відсутній) (а.с.14, 36).

В судове засідання 6 березня 2018 року сторони не з`явились; направлена позивачу ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_4 ) за зазначеним позивачем адресом поштова кореспонденція повернулась суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.37, 56).

В судове засідання 25 квітня 2018 року сторони не з`явились; належним чином повідомлені представник позивача ОСОБА_8 , відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_9 ; направлена позивачу ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_4 ) за зазначеним позивачем адресом поштова кореспонденція повернулась суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.55, 57, 58, 59).

В судове засідання 13 червня 2018 року сторони не з`явились; належним чином повідомлені відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_9 ; дані про повідомлення позивача відсутні (а.с.60, 64).

В судове засідання 24 липня 2018 року сторони не з`явилиь; дані про повідомлення позивача відсутні; від відповідача поштова кореспонденція повернулась з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.65, 66).

В судове засідання 10 жовтня 2018 року сторони не з`явились, направлена позивачу ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_4 ) за зазначеним позивачем адресом поштова кореспонденція повернулась суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» вже після постановлення ухвали про залишення позову без розгляду; відповідач повідомлена в особі представника ОСОБА_9 ; постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду (а.с.67, 68, 69, 75,76).

З доданих до заяви ОСОБА_1 від 16 квітня 2020 року про видачу копії ухвали документів встановлено, що ОСОБА_1 уклала шлюб 28 квітня 2017 року та змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_10 » (а.с.79).

Тобто, позовна заява, що була надіслана суду поштою та зареєстрована в суді 11 жовтня 2017 року, є такою, що подана ОСОБА_7 , це в той час, коли позивач вже була в зареєстрованому шлюбі та мала інше прізвище, а саме « ОСОБА_10 ».

Апеляційна скарга містить лише посилання на те, що позивач або її представник не були повідомлення про розгляд справи, проте не містить жодного обґрунтування того, чому неодноразово надіслані за адресом, зазначеним в позовній заяві судові повістки та інша кореспонденція суду поверталися з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тобто не отримувалась на протязі року.

Направивши до суду поштою 11 жовтня 2017 року позов, позивач ОСОБА_1 , яка у позовній заяві іменується як « ОСОБА_4 », жодного разу на протязі року до суду не з`явилась, не поцікавилась рухом справи, рівно як і представник позивача, яка як адвокат мала б супроводжувати справу в суді. Вперше ОСОБА_1 в суді першої інстанції з`явилася 16 квітня 2020 року, тобто через три роки після того, як від її імені було надіслано до суду позовну заяву та, відповідно, через два роки після залишення позову без розгляду.

Матеріали справи вказують на те, що позивач ОСОБА_1 у порушення визначених частиною 2 статті 43 ЦПК України процесуальних обов`язків учасника справи не сприяла своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню обставин справи, не з`являлася в судові засідання за викликом суду, не отримувала кореспонденцію суду; крім поштової адреси, за якою не отримувала поштової кореспонденції, інших засобів зв`язку (телефон, електронна пошта тощо) не зазначила тощо.

Позовна заява не містила жодних додатків, позивач не клопотала перед судом ні про прийняття доказів, ні про витребування доказів, тобто процесуальна поведінка позивача не була направлена на розгляд справи.

Дані обставини мали б слугувати підставою для реагування з боку суду на зловживання позивачем процесуальними правами.

Поряд з цим, в справі дійсно відсутні дані про те, що ОСОБА_1 надсилались судові повістки на 13 червня 2018 року, на 24 липня 2018 року, а щодо повідомлення на 10 жовтня 2018 року, то суд не мав на час постановлення ухвали про залишення позову без розгляду даних про повідомлення позивача; підтвердженим є те, що суд дійсно надіслав повістку позивачу на 10 жовтня 2018 року, проте надіслана кореспонденція повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання» і до того ж повернулася після постановлення ухвали про залишення позову без розгляду.

Не маючи належних підтверджень повідомлення позивача, суд не вживав заходів для повідомлення представника позивача адвоката Друганової В.А.

Вище викладене в своїй сукупності вказує на те, що в діях позивача вбачаються ознаки зловживання процесуальними правами та невиконання процесуальних обов`язків сторони, однак факт неналежного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи також має місце, що має наслідком відсутність станом на 10 жовтня 2018 року процесуальних підстав для застосування положень пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2018 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков