ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року м. Харків

Справа №645/5740/18

Провадження №22-ц/818/4239/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Котелевець А.В.,Тичкової О.Ю.,

Учасники справи:

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанку» у м.Харкові,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанку» у м.Харкові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з АТ "Укрексімбанк"

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 8 липня 2020 року, постановлену суддею Шарком О.П., -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанку» у м.Харкові звернулось до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Фрунзенського районного суду м.Харкова із зустрічним позовом, в якому, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», просила стягнути з акціонерного товариства «Державний експортно імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанку» у м. Харкові у відшкодування моральної шкоди 1 234 532 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 1 липня 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху із зазначенням про необдіжність сплати судового збору.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 8 липня 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що недоліки, вказані в ухвалі судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 1 липня 2020 року, позивачем не усунуто, у зв`язку з чим на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно залишив позовну заяву без руху та повернув її, оскільки у цій справі позивач за зустрічним позовом є споживачем фінансових послуг, а тому відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору.

Акціонерним товариством «Державний експортно імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанку» у м.Харкові до суду апеляційної інстанції надано відзив, в якому воно просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, апеляційна скарга не містить доводів, які б були підставою для її скасування.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги та доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо.

Ураховуючи, що Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються відносини між споживачами товарів і послуг та продавцями товарів і послуг, а також визначається механізм захисту прав споживачів товарів і послуг, положення Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають застосуванню до спірних правовідносин нарівні з іншими актами цивільного законодавства України.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

В статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний аналіз зазначеного закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок про те, що відсутність у переліку такої категорії, як споживачі, не означає, що вони не звільнені від сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, зокрема частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (Відомості Верховної Ради України, 2006 р., N 7, ст. 84) слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права підлягають захисту як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 1 ЦПК України 2004 року, стаття 2 ЦПК України).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 є споживачем фінансово-кредитних послуг, звернулась до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно імпортний банк України», в особі філії АТ «Укрексімбанку» у м.Харкові, в якому вона посилається на порушення банком Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вона звільняється від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Отже, висновки суду зазначені в оскаржуваній ухвалі про невиконання позивачем вимог ухвали про залишення без руху її позову не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки допущене судом порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання і постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, ухвала підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції, для продовження розгляду.

Згідно з ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п. 6 ч.1 ст.374, ст.ст. 379, 381-384, 388-391, 423 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 8 липня 2020 року скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова