РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року

м. Рівне

Справа № 562/2689/18

Провадження № 22-ц/4815/274/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк » на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року у складі судді Кушніра О. Г., ухвалене в м. Здолбунові Рівненської області, дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23730 грн. 19 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 24 березня 2010 року між сторонами укладено договір, за яким ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконував, порядку погашення кредиту не дотримувався, що призвело до утворення заборгованості, яку і просило стягнути на свою користь з відповідача.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2019 року провадження у справі зупинено у зв`язку зі смертю 13.12.2018 року ОСОБА_3 до залучення до участі у справі його правонаступників та відновлено 18 червня 2019 року.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2019 року до участі у цивільній справі залучено правонаступників відповідача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

06 листопада 2019 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив на підставі положень ст.1282 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємців ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» борг за кредитним договором № б/н від 24.03.2010 року в розмірі 32631 грн. 19 коп. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних та достовірних доказів на підтвердження того, що залучені до справи у якості відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували від боржника ОСОБА_3 його права і обов`язки, в тому числі зобов`язання по сплаті боргу за договором кредиту перед АБ КБ «ПриватБанк».

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 24.03.2010 року становила 32631,19 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 14443,86 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18187,33 грн. заборгованість за нарахованою пенею. Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року до участі в справі залучено правонаступників відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Покликається на ч. 1 ст. 1282 ЦК України, якою передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Стверджує, що місцевий суд не з`ясував, яке майно отримали спадкоємці, яка його вартість, та чи покриває вартість отриманого майна розмір заборгованості спадкодавця, дійсні обставини справи не встановив. З наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, а також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 24 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір б/н, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» на суму залишку заборгованості строком на 12 місяців, який автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору (п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг).

Договір складається із Заяви, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Про згоду відповідача на укладення договору свідчить підпис ОСОБА_3 у Заяві.

Банк виконав свої зобов`язання, відкривши ОСОБА_3 рахунок та надавши кредитні кошти в межах обумовлених сум.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з даним позовом до суду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується актовим записом про смерть №358 від 14.12.2018р. Здолбунівського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ в Рівненській області (а.с. 77).

Як вбачається із наданого на день смерті відповідача розрахунку, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №б/н від 24 березня 2010 року становила 32631,19 грн та включала в себе: тіло кредиту 14443,86 грн. та пеню 18187,33 грн.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2019 року провадження у справі зупинено у зв`язку зі смертю 13.12.2018 року ОСОБА_3 до залучення до участі у справі його правонаступників та відновлено 18 червня 2019 року.

Відповідно до ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За повідомленням органу реєстрації при виконавчому комітеті Здолбунівської міської ради Рівненської області від 15 березня 2019 року на час смерті ОСОБА_3 за місцем проживання останнього були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 75).

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2019 року до участі у цивільній справі залучено правонаступників відповідача: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Частиною 1 ст.1231 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди (яка в даному випадку для банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором) згідно зі ст.1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов`язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна.

У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Разом з тим, як вбачається із повідомлення Здолбунівської районної державної нотаріальної контори від 20.06. 2019 року № 348/01-16 на адресу місцевого суду, спадкова справа на майно ОСОБА_3 після його смерті Здолбунівською районною державною нотаріальною конторою не заводилася.

Крім того, як вбачається із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 58121487 від 30.10.2019р. за зверненням правоохоронних органів, інформація про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 відсутня (а.с. 118, 119).

Таким чином, будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів у розумінні ст..ст. 77, 79-80 ЦПК України, на підтвердження того, що залучені до справи у якості відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували майно померлого боржника ОСОБА_3 позивачем не надано та судом також не здобуто. Більш того, відсутні докази того, що боржнику як спадкодавцю за життя належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно, яке могло бути успадковане, за рахунок, чи у межах вартості якого, можуть бути задоволені вимоги кредитора.

Позивачем також не доведено факту спільного проживання відповідача ОСОБА_3 на момент його смерті із залученими в якості його спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які були лише зареєстровані за адресою проживання боржника.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Хилевич С. В.