КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-з/824/226/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Сіваченко Володимир Васильович на рішення Святошинського районного суду м. Київ від 04 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди,-

встановив:

у грудні 2017 р. представник позивача звернувся з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди майна від 15.06.2006 року в розмірі 1303728 грн. 07 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 15.06.2006 сторони уклали договір оренди майна, зі щомісячною орендною платою в розмірі 3900 грн. 00 коп. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2010 з відповідача стягнуто заборгованість за договором оренди в розмірі 20000 грн. 00 коп. за період перших п`яти місяців та 500 грн. 00 коп. платежу за шостий місяць дії договору. Рішення суду виконано 15.11.2016року. Проте, за вказаним договором продовжує існувати заборгованість, яка, станом на 15.12.2017року становить 514300 грн. 00 коп., загальною 1303728 грн з урахуванням ст.625 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Київ від 04 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди 1303728 (один мільйон триста три тисячі сімсот двадцять вісім) грн. 07 коп.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Сіваченко Володимир Васильович, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального правапросив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що він не сторона договору. Крім того позивач пропустив строк позовної давності і судом не враховано, що рішенням суду від 15.11.2016 року стягувалась заборгованість за 33 місяці.

Під час розгляду справи від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просив забезпечити позов та накласти арешт на гараж № НОМЕР_1 , площею 16,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити ОСОБА_2 відчужувати в будь-який спосіб, в тому числі, але не обмежуючись, шляхом внесення до статутного фонду (капіталу) юридичних осіб укладати будь-які угоди представництва, доручення (довіреності), комісії, управління з правом відчуження цього гаражу.

Проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечував представник відповідача посилаючись на безпідставність пред`явлених вимог.

Заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до вимог чч.1, 2 ст.149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пп.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди від у розмірі 1303728 грн. 07 коп. і позов не визнається відповідачем, що вказує на існування спору між сторонами.

Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2010 року, що 05.07.2011 року, набрало законної сили у справі №2-206/10 на підставі цього договору оренди вже стягувались кошти в розмірі 20000 грн. і дане рішення було виконано примусово лише в 2016 році.

Таким чином між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

З`ясувавши обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та що гараж на праві власності належить останньому, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення в частині накладення арешту на гараж відповідача, доцільність якого усуває задоволення інших вимог, оскільки арешт майна буде внесено в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст.149,150,153 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Накласти арешт на гараж, машиномісце в паркінгу № НОМЕР_1 , який знаходиться з адресою : АДРЕСА_1 площею 16,4 кв.м.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко