Ухвала

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 757/40835/15-ц

провадження № 61-17714сво19

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Висоцької В. С.

суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Сімоненко В. М., Червинської М. Є.,

розглянув заяву судді Сімоненко В. М. про самовідвід при розгляді заяви ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Торгово-промислової палати України про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Торгово-промислова палата України,

третя особа - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України) про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року у складі судді Остапчук Т. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Слюсар Т .А., Панченка М. М., Волошиної В. М. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТПП України про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним наказ ТПП України від 19 травня 2015 року № 50 л, викладений в редакції наказу від 29 березня 2016 року № 33-л, про звільнення ОСОБА_1 з посади віце-президента ТПП України з 19 травня 2015 року.

Стягнуто з ТПП України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 по 27 травня 2015 року у розмірі

4 244,28 грн.

Стягнуто з ТПП України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТПП України про поновлення на посаді відмовлено.

Стягнуто з ТПП України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі

2 679,60 грн з яких: 1 218,00 грн - витрати за розгляд справи у суді першої інстанції, 1 461,60 грн - витрати за розгляд справи в суді касаційної інстанції

У жовтні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року в зазначеній цивільній справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 423 ЦПК України, а саме: встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Суддя Сімоненко В. М. заявила самовідвід з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Ураховуючи наведене та з метою недопущення сумніву сторони у справі в об`єктивності та неупередженості суддів у розгляді даної справи, та забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду, заявлений суддею Верховного Суду Сімоненко В. М. самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заявлений суддею Верховного Суду Сімоненко В. М. самовідвід задовольнити.

Відвести суддю Сімоненко В. М. від участі у розгляді справи 757/40835/15-ц.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Є. В. Синельников

В. М. Сімоненко

М. Є. Червинська