26 лютого 2020 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва
під головуванням судді Бабко В.В.
за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.
за участю позивача ОСОБА_1
за участю представника позивача ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.07.2019 відкрито провадження по справі.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 26.02.2020 в судове засідання не з`явились, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
24 квітня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб Виконкомом Новопертрівської сільської ради Вишгородського району Київської області.
Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації акт цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у Києві, актовий запис № 838 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане Відділом реєстрації акт цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у Києві, актовий запис № 2379.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20.01.2017 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

22.04.2008 між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С., зареєстравоний в реєстрі №950.

Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2008 на умовах передбачених цим договором, продавці передали, а покупець зобов`язується прийняти у власність та сплатити за належну продавцям на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , грошову суму на умовах та у строки, визначені договором.

Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с.Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, кадастровий номер :03:116:0750, та земельну ділянку площею 0,918 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с.Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, кадастровий номер :03:116:1126 належить на приватній власності ОСОБА_3 .

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя та яке використане саме в інтересах сім`ї.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно зі ст.71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с.Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської областікадастровий номер :03:116:0750, земельна ділянка площею 0,918 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с.Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, кадастровий номер :03:116:1126, придбані під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між подружжям після розірвання шлюбу.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивачу, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 8560грн та на користь позивача в розмірі 1045,60грн.

Керуючись Конституцією України, статтями 15, 16, 261, 321, 386, 372 ЦК України, статтями 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71СК України, статтями 12, 13, 7, 10, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с.Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, кадастровий номер :03:116:0750, та земельну ділянку площею 0,918 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с.Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, кадастровий номер :03:116:1126.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 77,30кв.м., житловою площею 43,70кв.м.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с.Нові Петрівці, Вишгородського район, Київської області, кадастровий номер :03:116:0750.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,918 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с.Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, кадастровий номер :03:116:1126.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 77,30кв.м., житловою площею 43,70кв.м.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с.Нові Петрівці, Вишгородського район, Київської області, кадастровий номер :03:116:0750.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,918 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с.Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області, кадастровий номер :03:116:1126.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1045,60грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 8560грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ; місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текс рішення складено та підписано 26.02.2020.

Суддя В.В. Бабко