Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/1413/20

2/330/342/2020

"24" вересня 2020 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Нестеренко Т.В.

при секретарі Корнієнко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області про визнання права власності на майно в порядку набувальної давності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Якимівського районного суду Запорізької області з позовом до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області в особі органу місцевого самоврядування про визнання права власності на майно, мотивуючи тим, що у 2006 році у зв`язку з реорганізацією колективного сільськогосподарського підприємства "Калініна", яке було розташоване в с.Таврійське ( колишня назва село Червоноармійське) Якимівського району Запорізької області, членами зазначеного сільськогосподарського підприємства у кількості 108 осіб було організовано спілку співвласників майнових паїв "Надія", головою такої було обрано гр. ОСОБА_2 . Зазначені обставини підтверджуються статутом спілки та договором про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності ( до позову додаються копії статуту та договору). Зазначеній спілці громадян було виділене певне майно, яке було колективною власністю КСП "Калініна" та 30 червня 2006 року таке майно було передане голові спілки ОСОБА_2 ( до позову додається копія акту прийому-передачі майна). Такі дії щодо передачі майна були вчинені з метою погашення майнових паїв, що підтверджується текстом акту прийому-передачі. До складу визначеного в договорі про спільне володіння майном входило нежитлове приміщення колишньої пекарні ( в доданих до позову світлокопіях акту прийому-передачі пекарня рахується за № 3 та означена маркером зеленого кольору). Приміщення такої пекарні позивач для використання у своїй господарській діяльності придбала у членів спілки "Надія" шляхом передачі грошових сум у розмірі, визначених згідно належних їм часток ( оригінали квитанцій щодо передачі грошових сум перебувають у позивача, за необхідності можуть бути надані суду для огляду), такі дії позивачем були вчинені на початку 2009 року. Із зазначеного часу позивач відкрито, безперервно на протязі більш ніж десять років володіє, користується приміщенням колишньої пекарні, використовує її у своїй господарській діяльності. Станом на теперішній час позивачу необхідно мати правовстановлюючі документи, які б підтверджували право її власності на зазначену будівлю, оскільки такі документи необхідні для використання такої споруди у виробничій діяльності. Також позивач зазначає, що згідно рішення № 45 від 07 листопада 2017 року Таврійської сільської ради Якимівського району Запорізької області зазначеному нежитловому приміщенню (будівлі колишньої пекарні) присвоєна адреса: АДРЕСА_1 . На підставі викладеного, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на нежитлову будівлю ( будівля колишньої пекарні) загальною площею 557,5 кв.метри, яка розташована по АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги в підтримує повному обсязі та просить їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області не з`явився, відзив на позовну заяву не надавав, надав письмову заяву, в якій просить розглядати позов без їх участі, просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється..

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.12 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідноч.1ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч.5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи спілка (об`єднання) громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «імені Калініна» створена відповідно до рішення зборів її засновників від 02.07.2006 року на підставі ст.36 Конституції України та ЗУ «Про об`єднання громадян».

Відповідно до договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 01.06.2006 року співвласники домовились спільно володіти, користуватися і розпоряджатися майном, яке вони отримують у спільну часткову власність як єдиний майновий комплекс, відповідно до цього Договору. Перелік майна наведений у додатку1 до зазначеного Договору (відповідно до зазначеного додатку під номером 3 зазначена «пекарня 1992»). З метою оперативного вирішення питань, що виникають в процесі виконання Договору, співвласники делегували ОСОБА_2 , повноваження представляти їх інтереси при отриманні майна від колективного сільськогосподарського підприємства, укладанні договорів про передачу майна від їх імені підписати ці договори.

Відповідно до Акту Прийому-передачі майна від 30.05.2006 року комітетом спілки власників майнових паїв було передано ОСОБА_2 майно в рахунок погашення майнових паїв (відповідно до зазначеного Акту, під номером 3 було зазначено «пекарня 1992 сума 205103 г.»).

Позивач у 2009 році, шляхом передачі грошових коштів у розмірі, визначених згідно належних часток членів спілки «Надія» придбала приміщення зазначеної пекарні, що підтверджується довідкою №582 від 16.09.2020 року виданої Таврійським старостинським округом №7 Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2009 року та по теперішній час відкрито безперервно використовує в своїй господарській діяльності нежитлове приміщення будівлю колишньої пекарні, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ч.1ст.317 ЦПК України,власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1, 2 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦПК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.328 ЦПК України,право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1, 2 ст.344 ЦПК України, особа,яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито,безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність),якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно,що підлягає державній реєстрації,виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України. Тобто, об`єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом десяти років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1ст. 344 ЦК України(особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першоїстатті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна: - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК).

Згідно п.13 зазначеної постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Згідно п.14 зазначеної постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідност.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позивач фактично володіє спірним майном протягом понад десять років поспіль, та в подальшому має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаним нерухомим майном, однак на теперішній час позивачу необхідно мати правовстановлюючі документи, які б підтверджували право її власності на зазначену будівлю, оскільки такі документи необхідні для використання споруди у виробничій діяльності. Вирішення даного питання в позасудовому порядку на сьогоднішній день позивач не має можливості. Враховуючи те, що відповідач проти задоволення позову не заперечує, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 317-344, 1216-1296 ЦК України, Постанова Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області про визнання права власності на майно в порядку набувальної давності задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку набувальної давності на нежитлову будівлю ( будівля колишньої пекарні) загальною площею 557,5 кв.метри, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.В. Нестеренко