ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1636/19 Номер провадження 22-ц/814/494/20Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2019 року у складі судді Старокожка В.П.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в:

В серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та посилаючись на порушення ОСОБА_2 грошового зобов`язання, просив про стягнення з відповідача коштів в порядку, встановленому статтею 625 ЦК України.

В обґрунтування позову вказував, що 01.01.2012 року близько 02 год. 50 хв. ОСОБА_2 , рухаючись на автомобілі марки Skoda Octavia Tour по вул. Леніна в м. Хорол, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із автомобілем Daewoo Lanos під керуванням сина позивача ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих травм помер.

Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 03.04.2013 року ОСОБА_2 було засуджено за вчинення злочину за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 10 місяців.

Згідно рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29.04.2014 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто моральну шкоду, завдану злочином, у розмірі 47 450,00 грн.

Зазначав, що ОСОБА_2 не виконує свого обов`язку щодо сплати морального відшкодування, що є грошовим зобов`язанням, зокрема, останнім було сплачено лише 250,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на викладене, просив стягнути з ОСОБА_2 інфляційні втрати за період з 16.06.2014 року по 25.05.2016 року та з 25.05.2016 року по 01.08.2019 року у розмірі 51 477,92 грн. та три проценти річних за вказані періоди у розмірі 7 277,00 грн., а всього 58 754,92 грн.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 250 грн 26 коп. грошових коштів, як 3% річних за користування грошовими коштами за період з 01.08.2016 року по 01.08.2019 року, та 18 290 грн. грошових коштів, як інфляційні збитки за період з 01.08.2016 року по 01.08.2019 року, а всього 22 540 грн. 26 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 296 грн. 80 коп.

Покладено на Державу витрати зі сплати судового збору в частині незадоволених позовних вимог, які б підлягали стягненню з позивача ОСОБА_1 в сумі 471 грн. 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1250 грн. витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо виконання рішення суду про відшкодування моральної шкоди у вартісному виразі є грошовим зобов`язанням, а тому на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині залишення позовних вимог без задоволення, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що на спірні правовідносини щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, які є додатковими по відношенню до вимог про відшкодування моральної шкоди, позовна давність не поширюється.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 01.01.2012 року близько 02 години 50 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA TOUR 1.9 TDI» д.н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Леніна, буд. 134 в м. Хорол Полтавської області, порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 03.04.2013 року ОСОБА_2 було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 10 місяців.

Рішенням Хорольського районного суду від 29.04.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 47450,00 грн., на користь ОСОБА_4 47 450,00 грн., на користь ОСОБА_5 37 450,00 грн., на користь малолітнього ОСОБА_6 у особі його матері ОСОБА_5 37 450,00 грн., на користь малолітнього ОСОБА_7 у особі його матері ОСОБА_8 37 450,00 грн.

Згідно листа Хорольського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 17.01.2018 року на виконанні у зазначеному відділі знаходиться виконавчий лист № 548/321/14-ц, виданий 16.06.2014 року Хорольським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47 450,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, згідно якого ОСОБА_2 сплачено 250,00 грн., залишок боргу на користь ОСОБА_1 станом на 16.01.2018 року становить 47 200,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги стягувача ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що боржник ОСОБА_2 , який прострочив виконання грошового зобов`язання, що виникло з рішення суду, на підстав частини другої статті 625 ЦК України зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем по справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний до сплати на користь позивача ОСОБА_1 47 450 грн. у відшкодування моральної шкоди за рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 16 червня 2014 року, отже, з цього часу у відповідача виникло відповідне грошове зобов`язання, яке ним не виконується, що дає позивачеві право на одержання відшкодування в порядку статті 625 ЦК України за кожен місяць прострочення та відповідно право на позов щодо кожного такого платежу до виконання зобов`язання.

25 листопада 2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.73).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно виходив з того, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, встановлених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 01 серпня 2019 року, тому суд дійшов вірного висновку про відмову у стягненні 3% річних та інфляційних втрат за період з 16 червня 2014 року до 01 серпня 2016 року, застосувавши наслідки спливу позовної давності.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на нормах статті 625 ЦК України, не є тотожними, зазначеним у статті 268 ЦК України, та на них поширюється загальна позовна давність у три роки.

Прострочення грошового зобов`язання, у тому числі із відшкодування моральної шкоди, не є порушенням особистих немайнових прав фізичної особи, а встановлений статтею 625 ЦК України обов`язок боржника сплатити кредиторові суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми є самостійним видом відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а не додатковою вимогою компенсації моральної шкоди, як помилково вважає апелянт, тому доводи апеляційної скарги позивача про неправильне застосування районним судом норм матеріального права є безпідставними та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, які відповідають встановленим фактичним обставинам справи та нормам процесуального й матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

За наведених обставин апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, як законне та обгрунтоване.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна