КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1477/18
Провадження № 2/534/31/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м.Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді Куц Т.О., з участю секретаря судового засідання Клімової С.І.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 діюча від себе та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та просить вселити їх у квартиру АДРЕСА_1 . Свої вимоги, що 29.08.2003 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 . У 2014 році вони вселились до квартири за адресою АДРЕСА_2 , власником якої є мати чоловіка ОСОБА_2 , у 2016 році вони зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі з дозволу власника. За час проживання з ОСОБА_3 ю для облаштування квартири були придбані побутові прилади, куплені будівельні матеріали, меблі, були встановлені двері, також встановлений натяжна стеля. Вказане майно залишилось у квартирі . Починаючи з 2017 року ОСОБА_3 перестав приймати участь у матеріальному утриманні дитини і вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. В 2018 році ОСОБА_3 почав перешкоджати мені користуватися вказаною квартирою і вона була змушена звертатись до правоохоронних органів, однак потрапити до квартири їй не вдалось можливим.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.12.2018 суддею ОСОБА_6 провадження у справі відкрито з призначенням справи до судового розгляду.

Ухвалою судді Комсомольського міського суду Полтавської області Куц Т.О. від 26.07.2019 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення об`єднано зі справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, згідно якого ОСОБА_2 просить визнати ОСОБА_1 та її доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником вказаної квартири , а ОСОБА_1 разом з неповнолітньою донькою зареєстровані у квартирі, але з 2017 року там не проживають.

В судовому засіданні 13.12.2019 позивач ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_7 , та її представник ОСОБА_8 підтримали заявлені позовні вимоги, вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 не визнали повністю, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність.

В судове засідання призначене на 22.01.2020 позивач та її представник ОСОБА_8 не з`явились, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Представник Органу опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області и в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, згідно якої просить вимоги ОСОБА_1 задовольнити враховуючи інтереси неповнолітньої дитини.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що проживає за адресою АДРЕСА_3 , позивач ОСОБА_1 проживала разом з донькою у спірній квартирі з 2013 року, робила там ремонт, наміру змінювати місце проживання у неї не було, у 2018 році в квартирі змінили замки і вона не може туди потрапити. ОСОБА_2 ніколи не проживала в квартирі АДРЕСА_1 , там проживала позивач з чоловіком ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_11 , пояснила суду, що ОСОБА_1 проживала разом з донькою в квартирі АДРЕСА_1 , робила там ремонт, у березні 2018 чоловік ОСОБА_3 не впустив до квартири, вона була свідком того як викликали слюсаря, щоб відчинити двері.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_7 , представника позивача, представника органу оіпки та піклування, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.24).

У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , яка є бувою невісткою власника квартири ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є онукою власника квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_2 (т. 1 а.с.25).

Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_13 одружились 29.08.2003 , прізвище дружини після одруження « ОСОБА_14 » ( т. 1 а.с. 35), вказаний шлюб за рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 24.09.2018 було розірвано.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 батьками неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 ( т. 1 а.с.23).

Згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.06.2017 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має інвалідність, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку ( т. 1 а.с. 38), однак ОСОБА_3 належним чином вказаного зобов`язання не виконує, внаслідок чого має заборгованість зі сплати аліментів станом на 07.04.2017 у розмірі 25473,30 грн ( т. 1 а.с. 16).

Відповідно до довідки ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області Шалигіна С.В. 22.03.2018 зверталась до відділення поліції, однак за результатами розгляду її заяв ознак складу кримінального правопорушення не виявлено (т.1 а.с.26,27).

Також ОСОБА_1 направляла на ім`я ОСОБА_2 лист-прохання про надання ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 28-33).

20.09.2018 ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області було прийнято заяву від ОСОБА_1 з проханням забезпечити їй входження у квартиру АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с. 34).

На підтвердження того, що ОСОБА_1 мешкала у спірній квартирі, ремонтувала та облаштовувала з чоловіком ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , позивачем ОСОБА_1 надано копії товарних чеків на придбання товарів для ремонту, кухонних меблів та побутової техніки, а саме : холодильника, телевізора, також на придбання вхідних дверей та встановлення натяжної стелі, які досліджені судом (т. 1 а.с.39-47).

В свою чергу ОСОБА_2 на підтвердження своїх позовних вимог надала суду копію договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 , згідно якого вона купила вказану квартиру ( т. 1 а.с.155,156), акт про непроживання від 04.03.2019 , згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_12 не проживають у вказаній квартирі з 17.03.2017 року ( т. 1 а.с. 154).

Відповідно до висновку від 06.06.2019 № 03-22/1283, орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області вважає, що задоволення вимог позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 призведе до порушення права дитини на користування житлом, вважають вказану позовну заяву необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в частині визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням неповнолітньою ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т. 1 а.с. 166-167).

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1,4 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частинами 2, 3 ст.64 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Проаналізувавши вищенаведені докази у сукупності, суд дійшов переконання, що позивач ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_10 вселилась до належної ОСОБА_2 квартири з її згоди як члени сім`ї - невістка та онука, протягом тривалого часу з 2013 року до березня 2018 мешкали однією сім`єю з ОСОБА_3 ..

Зазначені обставини підтверджуються показаннями допитаних судом свідків і будь-яких доказів на спростування цих обставин відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суду не надано.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заперечують проти проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 та не спростували доводів позивача про те, що вони позбавлені можливості потрапити до квартири та користуватись нею через поміняні замки.

Доводи ОСОБА_2 у своїй позовній заяві про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку з не проживанням без поважних причин понад встановлені законом строки також є необгрунтованими, оскільки спростовуються доказами, наданими ОСОБА_1 про те, що їй було здійснено перешкоди у користуванні вказаною квартирою.

Відповідно до ч.3,4 ст.12 ЦПК України, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року суд при оцінці доказів має керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series A № 25, cc. 64-65, n. 161). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Проаналізувавши наведені докази з точки зору їх належності, допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ґрунтуються на законі - перешкоди в користуванні ОСОБА_1 та її неповнолітньою дитиною ОСОБА_15 квартирою АДРЕСА_1 , в якій вони зареєстровані , підлягають усуненню шляхом вселення їх до вказаної квартири. При цьому вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання її та неповнолітньої ОСОБА_7 такими, що втратили право на житло до задоволення не підлягають, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів щодо не проживання відповідача ОСОБА_1 з донькою без поважних причин в квартирі, що належить ОСОБА_2 .

Дані зазначені в акті КЖЕП № 1 щодо проживання відповідача ОСОБА_1 з дочкою в квартирі ОСОБА_2 спростовані показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які показали, що ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі з 2013 року, робила в ній ремонт, наміру змінювати місце проживання не мала і тільки з причини зміни замків ОСОБА_3 в березні 2018 року не змогла попасти до квартири, викликала слюсаря, щоб відчинити двері.

На підставі ст.141 ЦПК України витрати, пов`язані зі сплатою позивачкою судового збору слід покласти на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

На підставі ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.47 Конституції України, ст. ст.9, 64, 150, 156 ЖК України, ч.1 ст.405 ЦК України керуючись ст. ст. 4,19, 200, 259,263, 264, 265 ЦПК України,-

ухвалив :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області в особі органу опіки та піклування, про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення задовольнити повністю.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_15 жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1 .

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаціно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_2 ;
Повне ім`я відповідача:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_3 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_5 ;

Суддя Т.О.Куц

Повний текст рішення виготовлено 03.02.2020