Ухвала

Іменем України

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа №212/1530/20

провадження № 61-13770ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Стрільчука В. А., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року прийнято справу до розгляду та призначено до першого судового засідання.

15 квітня 2020 року від ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року у справі 0413/11576/2012 (2/212/744/13), яке набрало законної сили 29 квітня 2013 року, вже було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2020 року закрито провадження у даній справі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що є рішення, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд.

Заявник посилається на те, що вказані позови заявлені ним з різних підстав, тому закриття провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України не ґрунтується на законі. Зазначає, що Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, розглядаючи справу 18 квітня 2013 року, не здійснив правильну правову кваліфікацію норм права, що регулюють спірні правовідносини, тобто, погодився із заявленими ним у позові нормами права, якими були обґрунтовані його позовні вимоги, та, відповідно, розглянув справу, керуючись положеннями статті 1168 Цивільного кодексу України, в той час, коли вказані правовідносини мають бути розглянуті на підставі положень статті 440-1 Цивільного кодексу УРСР (1963 року).

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що набрало законної сили рішення, ухвалене з приводу спору, який є тотожним позову, що розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. Вказане судове рішення не оскаржено сторонами та набрало законної сили 29 квітня 2013 року.

З тексту поданого у лютому 2020 року позову судами встановлено, що ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на його користь моральну шкоду, завдану смертю працівника на виробництві, у розмірі 275 000,00 грн.

Оскільки предмет і підстави позову у справі № 0413/11576/2012 та у цій справі № 212/1530/20 є тотожними, спір заявлено між тими самими сторонам, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано постановив ухвалу про закриття провадження.

Доводи ОСОБА_1 про те, що правові підстави заявленого позову різняться із правовими підставами позову, заявленого у 2012 року, суд апеляційної інстанції визнав неприйнятними, виходячи з того, що зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: «Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини». Аналогічну правову позицію викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову.

Ні позивач, ні його представник не скористались правом апеляційного оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року, тому інші доводи касаційної скарги, які фактично зводяться до незгоди ОСОБА_2 з цим рішенням, є безпідставними.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. А. Стрільчук