Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1295/16-ц Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Рудник М.І.

у цивільній справі №288/1295/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком, шляхом звільнення будинку та вивезення майна, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. З урахуванням уточнень до позовних вимог просила суд зобов`язати відповідачку ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належним їй житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення вказаного будинку, вивезення з будинку та господарських будівель і споруд власного майна, а також повернення ключів від будинку та господарських будівель і споруд на протязі 20 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що вона є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 .

Під час будівництва, будинок було спроектовано на два входи з можливістю розподілу його на дві придатні для повноцінного проживання частини, з метою забезпечення в майбутньому окремим житлом свого сина. На час будівництва позивачка не мала потреби у використанні обох частин будинку, а її брат ОСОБА_3 після одруження не мав власного житла. Тому вона дозволила йому разом з дружиною ОСОБА_1 та дочкою тимчасово проживати в частині її будинку до моменту, коли в неї виникне потреба у використанні цього приміщення. Вони проживали тривалий час, протягом якого донька брата ОСОБА_4 вийшла заміж та змінила місце проживання. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_3 , а його дружина, відповідач у справі, залишилася проживати в будинку. Таким чином, на даний час відповідач проживає в частині належного позивачці будинку без жодних на те правових підстав.

У зв`язку з тим, що у позивача виникла потреба у використанні всієї площі будинку, вона звернулась до відповідача із вимогою звільнити житловий будинок в добровільному порядку до 18 травня 2016 року, проте вимога щодо звільнення будинку відповідачем не виконана. У зв`язку з цим вона не має можливості використати своє право власності на будинок.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 січня 2020 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належним ОСОБА_2 житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення вказаного будинку, вивезення з будинку та господарських будівель і споруд власного майна на протязі 20 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що в порушення вимог ч.1 ст.13, ч.2 ст.263 ЦПК України суд дійшов висновку, що встановлені судом обставини вказують на те, що позивачка помилково в обґрунтування підстав для задоволення заявлених позовних вимог посилається на норми ст.386 ЦК України, яка не може бути застосована до спірних правовідносин. Суд самостійно вирішив застосувати до спірних правовідносин ч.2 ст.406 ЦК України, тобто припинення права сервітуту, на яку позивачка не посилалася. Крім того вказує, що вона тривалий час користується вказаним житлом як єдиним і власним. Іншого житла не має. Проживає в спірному будинку з часу його будівництва. Всі речі, які знаходяться в окремій квартирі, а також всі покращення в ній створені нею та її покійним чоловіком ОСОБА_3 . Зазначає, що під час розгляду справи в судовому засіданні її представник просив застосувати практику Європейського суду з прав людини, яка була неодноразово застосована і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 04.07.2018 року у цивільній справі №686/11483/16-ц. Однак суд в своєму рішенні не навів доводів відхилення таких доводів. Також, на думку апелянта, позивачкою не доведено наявність нагальної суспільної необхідності для її виселення (рішення у справі «Зехентер проти Австрії» заява №20082/02 п.56; постанова Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 761/45386/17).

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 квітня 2014 року, ОСОБА_2 на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 листопада 2009 року Попільнянською селищною радою, є власником житлового будинку (загальною площею 107.2 кв.м., житловою площею 60.3 кв.м.) з господарськими будівлями (сарай Б, погріб п/д, гараж В), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.4,34).

Як вбачається з Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 20 лютого 1970 року, надано ОСОБА_2 , в подальшому «Забудовник» на право безстрокового користування земельну ділянку № АДРЕСА_2 загальною площею 1072 м2, згідно плану земельної ділянки. На наданій земельній ділянці Забудовник зобов`язується побудувати одноповерховий житловий будинок, житловою площею 46.7 кв. метрів, з кількістю кімнат три (т.1 а.с.5-6,35-36).

14 квітня 2016 року позивач ОСОБА_2 направила на адресу відповідачки ОСОБА_1 заяву, в якій просила у термін до 18 травня 2016 року звільнити житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , особисто та з іншими особами, які в ньому проживають, вивезти речі з будинку, повернути ключі від будинку, а також звільнити господарські будівлі та споруди від належного їй майна у зв`язку з тим, що вона має намір продати вказаний будинок з метою реалізації свого права власності (т.1 а.с.8,37).

Як вбачається з повідомлення адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за вх.№ 5435 від 27 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 23 квітня 1980 року (т.1 а.с.13).

Попільнянською селищною радою 04 жовтня 2016 року за вих. №2988 видано довідку, згідно якої - ОСОБА_2 , 1944 року народження проживає в АДРЕСА_1 , за даною адресою зареєстрована ОСОБА_1 , 1949 року народження (т.1 а.с.24).

Відповідно до повідомлення Попільнянської селищної ради від 30 квітня 2015 року № 02-66/263, у зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_2 була створена комісія та виявлено, що дійсно ОСОБА_1 користується господарськими будівлями (гараж, сарай) та частиною городу ОСОБА_2 , не маючи на це правовстановлюючих документів. Рекомендовано ОСОБА_1 звільнити зазначені господарські будівлі та частину городу (т.1 а.с.25).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 лютого 2016 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (т.1 а.с.52-53).

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2016 року в цивільній справі № 288/515/15-ц 2/288/12/16 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області, Комунальне підприємство Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації про скасування рішення селищної ради, скасування свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на одну другу частину квартири в житловому будинку - залишено без розгляду (т.1 а.с.54-57).

Відповідно до постанови Житомирського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року в цивільній справі № 288/204/17, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2019 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло без змін (т.1 а.с.86-88).

Постановою Верховного Суду в справі № 288/204/17 від 18 грудня 2019 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року залишено без змін (т.1 а.с.212-214).

Зі змісту свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 вбачається, що 05 вересня 1971 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 , 1947 року народження та ОСОБА_5 , 1949 року народження, яка після реєстрації одруження змінила прізвище на ОСОБА_6 (т.1 а.с.97).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис № 51 (т.1 а.с.99).

10 жовтня 2017 року за вих. № 4673 виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради видано довідку про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована і проживає за адресою АДРЕСА_1 , в будинку зареєстрована і проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.110).

За адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 сплачував до Попільнянської селищної ради податок з будівель і земельну ренту та земельний податок, відповідно до платіжних повідомлень та квитанцій на прийом податкових платежів: - від 06 березня 1974 року № 370; - від 12 березня 1975 року № 325; - від 13 березня 1976 року № 392; - від 17 березня 1977 року № 648; - від 13 січня 1978 року № 494; - від 11 березня 1979 року № 582; - від 14 січня 1980 року № 445; - від 10 січня 1981 року № 462; - від 11 березня 1982 року № 462; - від 11 березня 1983 року № 462; - від 27 березня 1984 року № 173; - від 21 січня 1985 року № 173; - від 11 травня 1986 року № 173; - від 17 березня 1987 року № 266; - від 06 січня 1988 року № 266; - від 15 січня 1990 року № 710; - від 18 січня 1991 року № 710; - від 09 листопада 1992 року № 710; - від 16 липня 1993 року № 710; - від 12 липня 1994 року № 290; - від 27 липня 1997 року № 309; - від 09 листопада 1997 року № 309; - від 22 липня 1999 року № 309; - від 13 липня 2000 року № 260; - від 02 серпня 2001 року; - від 05 серпня 2002 року № 260; - від 24 грудня 2003 року № 243 (т.1 а.с.218-248).

Між ОСОБА_3 та комунальним підприємством «Благоустрій» 01 листопада 2005 року було укладено Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.249-250).

В квітні 2006 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Житомиргаз» укладено Договір № 11 про надання послуг з газопостачання за адресою АДРЕСА_1 (т.2 а.с.1-2).

01 листопада 2019 року за вих.№ 2313 АТ «Житомиробленерго» Попільнянського РЕМ надано копію договору про користування електричною енергією № 126-0139 від 30 травня 2005 року, укладений зі споживачем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 та повідомлено, що згідно даних програмного забезпечення РЕМ, лічильник електроенергії за вказаною адресою вперше встановлено в 1980 році (т.2 а.с.4).

ВАТ «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» укладено Договір № 126-0139 від 30 травня 2005 року про користування електричною енергією з ОСОБА_3 , який споживає енергію за адресою АДРЕСА_5 (т.2 а.с.5-8).

18 листопада 2019 року депутатом Попільнянської селищної ради в присутності сусідів складено Акт обстеження умов проживання згідно якого, обстежено умови проживання ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 , в результаті обстеження встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , складається з двох ізольованих приміщень (квартир), які обладнані окремими входами. В одній з квартир проживає ОСОБА_2 , в іншій ОСОБА_1 . Квартира, в якій проживає ОСОБА_1 , складається з двох коридорів, трьох житловий кімнат та кухні, на плані технічного паспорта на житловий будинок ці приміщення позначені літерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 відповідно. Квартира обладнана газопостачанням, електроенергією, встановлені окремі лічильники газо- та електропостачання. На подвір`ї проведено водопостачання з окремим лічильником. Також ОСОБА_1 користується одним із хлівів, які розташовані на території домогосподарства (т.2 а.с.9).

06 квітня 2015 року, прізвище замовника не вказано, КП «Бердичівське МБТІ» виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно експлікації до плану будинку якого вказано, що будинок, позначений літерою А-1 складається з двох квартир: - № НОМЕР_3 площею 53.4 кв.м.; - № 2 площею 53.7 кв.м., площа всього по будинку 107.2 кв.м., квартир 1, житлових 5. Характеристика будинку, допоміжних будівель і споруд: - Житловий будинок - А, 1974 року побудови; - Сарай - Б, 1974 року побудови; - Погріб п/д, 1974 року побудови; - Гараж В; - Сарай - Г, 1982 року побудови; - Сарай - Д, 1982 року побудови; - огорожа - № 1 (т.2 а.с.10-13).

ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_6 призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово комунальних послуг на опалювальний період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року включно та з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно, що підтверджується повідомленнями про надання субсидій № 008808 від 03 листопада 2014 року та 24 листопада 2018 року (т.2 а.с.14,15).

Відповідно до довідки № 684/Д-2019 від 28 листопада 2019 року, виданої Попільнянською селищною радою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 23 квітня 1980 року по теперішній час (т.2 а.с.16).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що право користування житловою площею в спірному будинку - сервітут було встановлено для відповідача тимчасово на період перебування її у шлюбі та проживання з братом позивачки, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 є власником житлового будинку, спільним побутом із ОСОБА_1 не пов`язана. Тому право ОСОБА_1 на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо.

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК, якою позивач обгрунтовувала свої вимоги, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Недопустимим в правовому суспільстві є свавільне виселення особи із житлового приміщення.

В даному випадку судом беззаперечно встановлено, що відповідач зареєстрована та проживає у спірному житловому будинку з 1980 року і по теперішній час як член сім`ї свого чоловіка брата власника спірного житла. Після смерті чоловіка відповідач проживає в цьому ж будинку, іншого житла не має, є особою похилого віку (повних 71 рік).

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги на те, що вселення відповідачки в спірне житлове приміщення мало місце на законних підставах. Місце реєстрації відповідача також проведено згідно із вимогами чинного законодавства, остання продовжує проживати у спірному житловому та іншого постійного житла не має, а тому задоволення вимог позивача призведе до порушення розумного балансу інтересів сторін та порушення прав відповідача.

Доводи позивачки про те, що відповідач створює перешкоди в користуванні нерухомим майном, яке є її власністю, чим порушує її права як власника, підтверджують лише наявність неприязних стосунків між сторонами та не свідчать про поведінку відповідача, яка б могла бути підставою для її виселення.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що відповідачка проживає в окремому житловому приміщенні, яке становить окрему квартиру, обладнану автономною системою опалення, водо-, газо- та електропостачання.

Позивачка проживає в іншій відокремленій квартирі в цьому ж будинку. Тому відсутні підстави вважати про чинення відповідачкою перешкод позивачці у користуванні нерухомим майном.

Аналогічні висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №569/4373/16ц та Постанові ВС від 22.01.2020 року у справі №761/45386/17.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 січня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком, шляхом звільнення будинку та вивезення майна.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 826,80 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 06.03.2020 року.