Справа №359/2661/18
Провадження №2/359/124/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку,

встановив:

1. Зміст доводів пред`явленого позову.

1.1. В квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся з вказаним позовом та посилається на те, що 18 грудня 2015 року він пред`явив до Бориспільського міськрайонного суду позов про стягнення з ОСОБА_5 боргу за договором позики в розмірі 2490000 гривень. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 березня 2016 року з метою забезпечення вказаного позову був накладений арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_5 . Наступного дня, а саме 4 березня 2016 року, ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір дарування житлового будинку, за яким ОСОБА_5 безоплатно відчужив у власність ОСОБА_6 житловий будинок по АДРЕСА_1 .

1.2. Вказаний договір був укладений з метою приховання житлового будинку від звернення стягнення в рахунок погашення боргу за договором позики. Ця обставина свідчить про те, що договір дарування житлового будинку є фіктивним. Тому ОСОБА_4 просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 4 березня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 10 квітня 2018 року (а.с.47-48) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

2.2. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду, занесеною до протоколу судового засідання від 28 серпня 2018 року (а.с.67), до участі у розгляді цивільної справи була залучена ОСОБА_6 в якості співвідповідача.

2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 19 лютого 2019 року (а.с.113-115) було відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 про відвід судді, однак задоволено заяву судді Журавського В.В. про самовідвід.

2.4. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2019 року (а.с.123-124) розгляд цивільної справи був розподілений судді Борцю Є.О.

2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду, занесеною до протоколу судового засідання від 3 жовтня 2019 року (а.с.186-187), було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 про допит в якості свідка приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_7

2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 жовтня 2019 року (а.с.184-185) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

2.7. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду, занесеною до протоколу судового засідання від 24 січня 2020 року (а.с.194-195), було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про допит ОСОБА_6 в якості свідка.

3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

3.1. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні.

3.2. Представники відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_6 не було відомо про те, що ухвалою Бориспіль-ського міськрайонного суду від 3 березня 2016 року був накладений арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Ця обставина свідчить про те, що у них був відсутній намір, спрямований на приховання вказаного житлового будинку від звернення стягнення в рахунок погашення боргу за договором позики. Тому представники відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять суд відмовити у задоволенні позову.

3.3. Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_7. також заперечує проти задоволення позову.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

4.1. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 березня 2016 року (а.с.12-13) був накладений арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_5

4.2. 4 березня 2016 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір дарування житло-вого будинку, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_7. та зареєстрований в реєстрі за №145 (а.с.7-8). За вказаним договором ОСОБА_5 безоплатно відчужив у власність ОСОБА_6 житловий будинок по АДРЕСА_1 .

4.3. Спірні правовідносини регулюються главою 16 «Правочини» ЦК України та главою 5 «Докази та доказування» ЦПК України.

5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору.

а. норми матеріального права та стала судова практика.

5.1. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є не додер-жання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

5.2. Згідно з ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

5.3. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Такий правочин визнається судом недійсним.

5.4. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

б. норми процесуального права.

5.5. Відповідно до ч.2 ст.76, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказані обставини встановлюються такими засобами: письмо-вими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

5.6. Згідно з ч.1 ст.80, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

6.1. 3 березня 2016 року ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.148-150). В той же день Бориспільський міськрайонний суд розглянув подану заяву та задовольнив її. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 було вручено копію заяви про забезпечення позову або повідомлено про те, що у судовому засіданні, призначеному на 3 березня 2016 року, буде розглядатись вказана заява. Зі змісту журналу судового засідання (а.с.151-152) вбачається, що ОСОБА_5 не був присутнім у судовому засіданні, що проводилось 3 березня 2016 року. Крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня ухвала Бориспільського міськрайонного суду від 3 березня 2016 року (а.с.100-103). Ці обставини свідчать про те, що станом на 4 березня 2016 року ОСОБА_5 об`єктивно не було та не могло бути відомим про накладення арешту на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Тому у нього був відсутній умисел, спрямований на укладення фіктивного договору.

6.2. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона посвідчувала оспорюваний договір дарування житлового будинку. В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були відсутні записи про арешт домоволодіння по АДРЕСА_1 . Відповідачі декілька разів приходили до нотаріальної контори, звіт про оцінку нерухомого майна був складений задовго до укладення договору дарування житлового будинку. ОСОБА_6 , допитана у судовому засідання в якості свідка, також повідомила про те, що ще в 2004 році між нею та її братом була досягнута домовленість про те, що вона доглядатиме за батьками та спадкуватиме домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . В такому випадку брат погодився спадкувати лише земельну частку (пай). Починаючи з 2010 року відповідачі почали збирати документи, які були необхідними для укладення договору дарування житлового будинку. ОСОБА_6 знала про те, що її батько ОСОБА_5 працював у ОСОБА_4 . Однак їй не було відомо ані про борг, ані про ухвалу Бориспільського міськрайонного суду від 3 березня 2020 року.

6.3. Зі змісту оспорюваного договору дарування житлового будинку (а.с.7-8) вбачається, що звіт про оцінку нерухомого майна був виготовлений ПП «Авто-Експрес» ще 17 лютого 2016 року, тоді як арешт домоволодіння по АДРЕСА_1 був накладений лише 3 березня 2016 року. Цей письмовий доказ повністю узгоджується з показаннями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , допитаними у судовому засіданні в якості свідків, та підтверджує відсутність у ОСОБА_6 умислу, спрямованого на укладення фіктивного договору.

6.4. Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №119482262 від 3 квітня 2018 року (а.с.37-39) вбачається, що право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 . Ця обставина переконливо свідчить про настання правових наслідків, які обумовлювались укладенням оспорюваного договору дарування житлового будинку. В матеріалах цивільної справи міститься довідка виконавчого комітету Ревненської сільської ради №02-32-168 від 3 липня 2020 року (а.с.214), з якої вбачається, що ОСОБА_5 , його дружина ОСОБА_8 , син ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_6 та онука ОСОБА_10 продовжують проживати в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Однак проживання вказаних осіб у спірному житловому будинку жодним чином не спростовує настання вказаних наслідків.

6.5. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного 4 березня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відсутні. Тому у задоволенні пред`явленого позову ОСОБА_4 належить відмовити.

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

7.2. ОСОБА_4 сплатив судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). У задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено в повному обсязі.

7.3. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування ОСОБА_4 витрат на оплату судового збору відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку відмовити.

Повний текст рішення суду складений 10 серпня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець