Єдиний унікальний номер 233/650/20
Номер провадження 22-ц/804/2825/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 233/650/20

Номер провадження 22-ц/804/2825/20

23 вересня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Космачевської Т.В., Канурної О.Д.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2020 року, повний текст якої складено суддею Мартиненко В.С. в м. Костянтинівка в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 19 березня 2020 року, час постановлення ухвали суду не зазначено, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працював на посаді машиніста електровозу у виробничому підрозділі «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З липня 2016 року роботодавець припинив виплачував заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. 17 липня 2017 року позивач був звільнений у зв`язку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України, проте відповідач до цього часу не виплатив йому заробітну плату в зазначеному розмірі.

Враховуючи вищезазначене, просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за липень 2016 року в розмірі 3432,68 грн, за серпень 2016 року в розмірі 7922,56 грн, за вересень 2016 року в розмірі 8829,59 грн, за жовтень 2016 року в розмірі 9377,67 грн, за листопад 2016 року в розмірі 18258,84 грн, за грудень 2016 року в розмірі 9566,85 грн, за січень 2017 року в розмірі 5953,18 грн, за лютий 2017 року в розмірі 8746,13 грн, за березень 2017 року в розмірі 3951,71 грн, за квітень 2017 року в розмірі 2566,60 грн, за травень 2017 року в розмірі 2545,22 грн, за червень 2017 року в розмірі 2545,22 грн, за липень 2017 року в розмірі 21959,56 грн, а всього в сумі 105655,81 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

19 березня 2020 року ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року закрито.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

18 квітня 2020 року не погодившись із вказаною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постановою Донецького апеляційного суду від 26.11.2019 року у справі № 233/2730/19 йому було відмовлено через те, що він надавав недопустимий доказ-неналежним чином оформлену довідку про заборгованість, а у даній справі він заявив нову, іншу підставу (доказ) для стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року, а саме: розрахункові листки-табуляграм роботодавця про зроблені нарахування у зазначений період, що є іншою підставою позову.

Також апелянт просить постановити окрему ухвалу щодо незаконних дій та порушень чинного законодавства суддею суду першої інстанції ОСОБА_2 .

У АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи ( а.с. 131-134) у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Сторони не скористалися своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22.08.2019 року у цивільній справі № 233/2730/19 позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній плати в розмірі 24315,23 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказаним рішенням суду встановлено, що позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що в період часу з 14 липня 2016 року по 17 липня 2017 року він працював машиністом електровоза виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З березня 2017 року відповідач по справі припинив виплачувати заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 33568 гривень 31 копійка (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 24315 гривень 23 копійки). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 24315 гривень 23 копійки.

Постановою Донецького апеляційного суду Донецької області від 26 листопада 2019 року вказане судове рішення скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач зазначає, що надання ним нових доказів по справі, є іншою підставою позову, проте з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, з огляду на таке.

Закриваючи провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року суд першої інстанції виходив з того, що між тими самими сторонами, з тим самим предметом позову є рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішені по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Костянтинівсього міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній плати в розмірі 24315(двадцять чотири тисячі триста п`ятнадцять) гривень 23 копійки. Постановою Донецького апеляційного суду від 16 листопада 2019 року зазначене рішення було скасовано.

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що в період часу з 14 липня 2016 року по 17 липня 2017 року він працював машиністом електровоза виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

З березня 2017 року відповідач по справі припинив виплачувати заробітну плату, яку продовжував нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 33 568 гривень 31 копійка (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 24 315 гривень 23 копійки).

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 24 315 гривень 23 копійки.

Зважаючи на те, що поданий у лютому 2020 року новий позов ОСОБА_1 у справі, яка переглядається, містить тотожні вимоги про період та суми заборгованості із заробітної плати, як і в справі № 233/2730/19, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку про єдиний предмет та підстави позову, поданому у спорі між тими самими сторонами у двох справах.

Таким чином, установивши, що набрали законної сили судові рішення, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року.

Доводи апелянта щодо постановлення окремої ухвали відносно судді ОСОБА_2 колегія апеляційного суду не приймає до уваги, оскільки постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми процесуального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А. В. Гапонов

Судді: Т.В. Космачевська

О.Д. Канурна