Ухвала

22 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 344/6262/19

провадження № 61-10843ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянувши касаційну скаргу та доповнення до неї ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сторони з 21 лютого 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2015 року шлюб розірвано, малолітню доньку ОСОБА_5 залишено проживати з матір`ю. Стягнуто аліменти на її користь на утримання доньок в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача. В подальшому рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 квітня 2016 року з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , яка залишилась проживати з батьком. Разом з тим ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 листопада 2017 року при вирішенні спору про поділ майна подружжя затверджено мирову угоду та погоджено відмову сторін від стягнення аліментів на утримання дітей, які проживають з кожним з батьків окремо. Внаслідок конфлікту з батьком старша донька в лютому 2019 року переїхала проживати до позивача. Відтак двоє дітей перебувають на її повному утриманні. Натомість відповідач ніякої участі в цьому не приймає, хоча має таку можливість. Так, він офіційно працевлаштований, отримує достатній дохід, тому спроможний нести матеріальні витрати для належного рівня життя доньок. Посилаючись на зазначені обставини просила стягнути з нього аліменти на утримання дітей щомісячно в розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходів.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 09 квітня 2019 року до досягнення дітьми повноліття. В решті вимог позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2019 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд виходив з того, що рішеннями Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2015 року та 06 квітня 2016 року вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у цій справі.

Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 .

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 05 вересня 2019 року - без змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

21 липня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та закрити провадження у справі.

30 липня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із доповненнями до касаційної скарги на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано заявнику уточнити касаційну скаргу, в якій однозначно визначити обґрунтовані підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України та роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На адресу суду надійшли матеріали на виконання вимог ухвали.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підставу, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Крім того, касаційна скарга подана на судове рішення у справі, яка у силу пункту 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною, проте спір може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт а пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України) та має виняткове значення для заявника (підпункт в пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), про що заявник обґрунтовано вказав у касаційній скарзі, тому є підстави для відкриття касаційного провадження.

Також заявник у прохальній частині касаційної скарги просить зупинити виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині стягнення судових витрат за надання правової допомоги при підготовці та складанні касаційної скарги.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Тлумачення частини восьмої статті 394, статті 436 ЦПК України свідчить, що заява про зупинення виконання має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення. Проте заявником не вказано підстав для зупинення і до заяви не додано будь-яких доказів, які б підтверджували необхідність зупинення виконання судового рішення в частині стягнення судових витрат за надання правової допомоги при підготовці та складанні касаційної скарги.

Враховуючи те, що заявником не надано доказів виконання оскаржуваного судового рішення в частині стягнення судових витрат за надання правової допомоги при підготовці та складанні касаційної скарги, а також не наведено обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року. Тому у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395, 436 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у цій справі.

Витребувати із Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу № 344/6262/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 06 липня 2020 року відмовити.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 22 жовтня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська