ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/4299/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"15" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 р. до Дарницького районного суду м. Києва на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій позивач просив суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та зобов"язати ОСОБА_2 зареєструвати ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації або фактичного проживання.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач являється власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . У період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_3 , яка з 02.07.2013 року зареєстрована у вказаній квартирі. Однак дитина проживає зі своєю матір"ю за адресою: АДРЕСА_2 , але по сьогоднішній день залишається зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_1 . Реєстрація ОСОБА_3 у вказаній квартирі, яка належить на праві власності позивачу та його сестрі ОСОБА_4 та батьку ОСОБА_5 , обмежує їх у праві розпорядження своєю власністю, вони позбавлені можливості без дозволу органу опіки та піклування укладати правочини щодо цієї квартири. Зняття ОСОБА_3 з реєстрації не порушує її прав, так як вона фактично проживає за іншою адресою. Самостійно зняти доньку з реєстрації позивач не взмозі, оскільки для цього необхідна згода матері дитини, як законного представника. ОСОБА_3 не проживає в квартирі, співвласником якої є позивач, без поважних причин понад один рік. Вважає за необхідне зазначити, що колишня дружина ОСОБА_2 являється власником двох квартир за адресою АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 03.03.2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження, призначено підготовче засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім"ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, щодо ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою реєстрації місця проживання та за адресою фактичного проживання, однак про причини неявки суду не повідомила, з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не зверталася, відзив на позов не подала, тому суд з урахуванням думки позивача ухвалив розлядати справу у її відсутність на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.

Представник Служби у справах дітей та сім"ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не прибув, до суду надішла заява про розгляд справи без присутності прдеставника, ухвалення рішення в інтересах та на користь дитини.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.02.2008 року належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , іншими співвласниками квартири також є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а. с. 10, 21).

09.08.2009 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_7 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_3 , що пітверджується копією свідоцтва про шлюб та про народження (а. с. 12, 13).

02.07.2013 року ОСОБА_3 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 14).

02.12.2015 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва, зашишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.01.2016 року, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було розірвано (а. с. 15 - 16, 17 - 18).

03.08.2019 року ОСОБА_1 звернвуся у Відділ з питань реєстрації місця проживання Дарницької РДА із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв"язку з вибуттям за адресою: АДРЕСА_5 та 05.08.2019 року отримав відмову у зв"язку з відсутністю згоди на зняття з реєстрації малолітньої дитини матері дитини, як законного представника (а. с. 24).

Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 вказує на те, що донька тривалий час у квартирі не проживає, оскільки постійно мешкає з матір"ю за іншою адресою, а її реєстрації в квартирі створює перешкоди власникам у розпорядженні майном, оскільки вони мають намір продати вказану квартиру. Також зазначив про те, що відповідач має у власності інше житло.

За положеннями ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. Підстава, на якій місце проживання малолітньої дитини реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вона за фактом народження набула права користування цим житлом на законних підставах.

За змістом ч.2 ст.18 закону «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Оцінюючи наведені позивачем доводи та вищевказані правові норми, суд прийшов до висновку що заявлені позовні вимоги не підлягють задоволенню як такі що не відповідають вимогам закону та порушують права малолітньої особи на житло.

У зв"язку з відмовою у задоволенні позовних вимог понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлено 23.09.2020 року.