Справа № 344/5654/19
Провадження № 2-др/344/7/20
10 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Бородовського С.О.,
секретаря Грегулецької Х.І.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Дрогомирецького І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області в інтересах ОСОБА_2 до ТзОВ " Оазіс Тревел Україна", ФОП ОСОБА_3 , ПрАТ ТК " АйТІ-тур" про захист прав споживача, зобов`язання повернути кошти та відшкодувати моральну шкоду за ненаданні туристичні послуги,-
В судовому засіданні адвокат Дрогомирецький І.М. заяву підтримав, надав пояснення, що в позові до відповідача інтереси якого він представляє відмовлено, ним до закінчення судових дебатів зазначено про необхідність відшкодування судових витрат, долучено до матеріалів справи документи, що підтверджують заявлений розмір, тому наявні правові підстави для задоволення заяви.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.3 ст. 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Відповідно до ч.8 ст. 142 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1,2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.
Згідно Договору №2019/1 про надання професійної правничої допомоги від 06/05/2019 його укладено між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 та адвокатом Дрогомирецьким Ігорем Миколайовичем.
Разом з цим судом встановлено, що в позові відмовлено з підстави не доведення перед судом наявності у позивача солідарної вимоги, не доведено солідарного обов`язку відповідачів, невірно визначено правові підстави солідарної відповідальності, всупереч встановленому правовому порядку пред`явлено позов про солідарний обов`язок відповідачів.
В договорі про правову допомогу не визначено переліку послуг правничої допомоги, не встановлено їх вартості і порядку обчислення.
Так в ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
У свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 632 ЦК України, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Отже виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору вартість послуг правничого характеру відповідного переліку, кількості і якості не може бути оцінено більше 1500 гривень.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Відповідно до зазначеного суд, -
заяву задовольнити частково.
стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_3 1500 гривень судових витрат на правничу допомогу;
в іншій частині вимог відмовити.
Додаткове рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя С.О. Бородовський