ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1262/18
Провадження № 22-ц/4820/518/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.,

з участю представника апелянта - адвоката Грицая Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2019 року, суддя Андрощук Є.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частини садового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір, ОСОБА_4 . 03.07.2013 року ОСОБА_4 був складений заповіт, посвідчений секретарем Радковецької сільської ради Старокостянтинівського району, відповідно до якого вона призначена єдиним спадкоємцем усього майна матері. Чоловік спадкодавця, ОСОБА_5 , подав до нотаріуса заяву про відмову від обов`язкової частки в спадковому майні та від права спадкування після смерті ОСОБА_4 .

До складу спадщини входить, зокрема, Ѕ частка садово-городнього будинку, розташованого в садовому кооперативі « Черешенька » по АДРЕСА_2 та Ѕ частка земельної ділянки з кадастровим номером 0:05:047:0059, на якій розміщено цей садовий будинок

Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво на половину спільного майна у разі смерті одного з подружжя може бути видано на половину спільного майна у разі смерті одного з подружжя на підставі письмової заяви другого з подружжя, однак другий з подружжя, ОСОБА_5 також помер.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11.12.2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право власності на Ѕ частку садово-городнього будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та Ѕ частку земельної ділянки з кадастровим номером 0:05:047:0059, яка розташована за тією ж адресою. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 352,40 грн. судових витрат на користь ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначила, що суд розглянув справу без її участі, не повідомивши про час та місце розгляду справи, чим порушив її право на особисту участь у розгляді справи в суді, надання пояснень та доказів. Суд не вирішив питання про зупинення провадження у справі до розгляду іншим судом справи за її позовною заявою, яка має приюдиційне значення щодо даної справи. Cуд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що рішення Старокостянтинівського районного суду у справі №683/2807/18 за її позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту не набрало законної сили, подана нею касаційна скарга на вказане рішення перебуває на розгляді в суді касаційної інстанції. Крім того, вона є пенсіонером за віком з 25.10.2013 року і після смерті своїх батьків має право на обов`язкову частку у спадковому майні спадкодавців.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просила рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, розгляд справи провести без її участі.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без мін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка з 1981 року і до дня смерті перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 .

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, 24.11.1995 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбали садово-городній будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_5

12.11.2014 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1011 га, кадастровий номер :05:047:0059, яка знаходиться під вказаним будинком.

03.07.2013 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Радковецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Романюком О.Д., зареєстрований в реєстрі за №21, відповідно до якого єдиним спадкоємцем є її дочка, ОСОБА_2

28.04.2017 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

19.07.2017 року ОСОБА_5 подав нотаріусу заяву про відмову від отримання обов`язкової частки у спадковому майні та від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

17.05.2018 року приватний нотаріус Старокостянтинівського районного округу Сарело Т.П. прийняв постанову, в якій відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у спільному майні подружжя - Ѕ частку садово-городнього будинку та Ѕ частку земельної ділянки площею 0,1011 га, з кадастровим номером :05:047:0059, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшими повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину, і таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна, однак ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачається, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261 - 1265 ЦК України.

Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Задовольняючи позов суд обґрунтовано виходив з правомірності вимог позивача та можливості захисту її права в обраний нею спосіб. При цьому суд прийшов до правильного висновку про те, що оскільки садовий будинок та земельна ділянка були придбані спадкодавцем ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_5 спільно, під час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому це майно має статус спільного сумісного майна подружжя, і, враховуючи відмову чоловіка спадкодавця від спадщини (обов`язкової частки), Ѕ частина спірного майна в порядку спадкування за заповітом належить єдиному спадкоємцеві ОСОБА_4 , її дочці ОСОБА_2 . При цьому суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки земельна ділянка площею 0,1011 га, кадастровий номер :05:047:0059, знаходиться під садовим будинком, Ѕ частина якого належала матері позивача на праві спільної сумісної власності, тому з урахуванням вимог ст. 377 ЦК України, ст. 125 ЗК України, роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року, №7, практики Верхового Суду України (постанова від 21.03.2018 року у справі №2686/9580/16-ц), тому ця ділянка також є предметом спадкування, входить до спадкової маси.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не повідомив її про судове засідання, яке відбулося 11.12.2019 року, в якому було постановлено оскаржуване рішення безпідставне, оскільки, як вбачається зі змісту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 09.11.2019 року судова повістка була вручена ОСОБА_1 за місцем її проживання (а.с. 129). Доказів на спростування цієї обставини апелянт не надала, а додані до апеляційної скарги фотокопії документів є нечіткими та нерозбірливими і встановити з їх змісту відповідні обставини неможливо.

Таким чином суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст.ст. 128, 130, 223 ЦПК України розглянув справу без участі ОСОБА_1 та її представника, що не призвело до порушення прав останніх на судовий захист в контексті вимог діючого національного законодавства та норм міжнародного права, зокрема, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Необґрунтованим є також посилання ОСОБА_1 на необхідність суду першої інстанції зупинити провадження у даній справі у зв`язку з розглядом Старокостянтинівським районним судом справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання недійсною відмови ОСОБА_5 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , оскільки відсутні підстави, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України для обов`язкового зупинення провадження у справі.

Доводи апелянта про те, що рішення Старокостянтинівського районного суду від 22.05.2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , Радковецької сільської ради про визнання заповіту недійсним та постанова Хмельницького апеляційного суду від 01.10.2019 року, якою вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін не набрали законної сили є безпідставними і на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Не спростовують висновків суду першої інстанції також й інші доводи апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11

грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко