ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/379/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №692/1405/19 Категорія: Чепурний О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Чепурного О.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, повний текст рішення виготовлено 16 грудня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він являється власником земельних ділянок площею 2,6608 га кадастровий номер :03:001:0514 та 2,6796 га кадастровий номер :03:001:0513, які розташовані в адміністративних межах Михайлівської обєднаної територіальної громади Драбівського району Черкаської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих позивачу 20 березня 2018 року.

Дані земельні ділянки позивач успадкував в установленому законом порядку після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач, як власник земельних ділянок, позбавлений права володіти та користуватися ними, оскільки 12 жовтня 2013 року батько позивача ОСОБА_2 уклав договір позики з відповідачем на 50000 гривень, які зобов`язувався повернути готівкою в строк до 25 грудня 2013 року. Дані кошти були необхідні на лікування його онука і племінника позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Пунктом 7 даного договору позики передбачено, що якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобовязаний передати в довгострокову оренду на 49 років земельні ділянки розміром 2,77 га та 2,75 га.

Оскільки до вказаної в договорі позики дати кошти повернуті не були 17 червня 2014 року ОСОБА_2 вимушений був укласти з відповідачем договори оренди вказаних земельних ділянок на 49 років з орендною платою 29411 гривень 76 копійок за весь період дії вказаних договорів.

Позивач вказує, що умови договорів оренди землі, а саме орендна плата у розмірі 500 гривень щорічно протягом 49 років, є неприйнятними для нього як власника, а тому з цього приводу позивач звернувся до відповідача, але отримав відповідь від 13 вересня 2019 року про те, що підстав для зміни умов або розірвання договорів немає.

Позивач вважає, що договори були укладені його покійним батьком на вкрай невигідних для себе умовах під впливом тяжких обставин, а саме через хворобу онука, який потребував на той час негайного оперативного лікування, яке потрібно було оплатити.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати договір оренди земельної ділянки площею 2,6608 га, кадастровий номер :03:001:0514, укладений 17 червня 2014 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія», посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Бірюк О.В., реєстр № 2066 недійсним; визнати договір оренди земельної ділянки площею 2,6796 га, кадастровий номер :03:001:0513 укладений 17 червня 2014 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія», посвідченого приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Бірюк О.В., реєстр № 2065 недійсним.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в договорі позики не було визначено, на яких саме умовах оплати можуть бути укладені договори оренди землі в майбутньому у разі неповернення позики. Тобто на момент укладення таких договорів орендодавець міг погодитися на будь-які вигідні для себе умови. При цьому, доказів прямого зв`язку між тяжкими обставинами на момент укладення цих угод, як то необхідність лікування онука, та умовами оплати за оренду землі, суду не надано.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що договори були укладенні під впливом тяжких обставин, на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не може вважатися вільним і не відповідає її внутрішній волі. Вказує, що орендна плата відповідачем не була сплачена взагалі. Крім того зазначає, що в матеріалах справи наявні докази звязку між тяжкими обставинами та укладенням договорів оренди землі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Баришівська зернова компанія» заперечило проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок площею 2,6608 га, кадастровий номер :03:001:0514 та 2,6796 га, кадастровий номер :03:001:0513, які він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 березня 2018 року (а.с.5,6).

За життя 20 жовтня 2013 року ОСОБА_2 уклав договір позики з ТОВ «Баришівська зернова компанія», за яким отримав 50000 гривень позики, які зобовязався повернути в строк до 25 грудня 2013 року.

Пунктом 7 даного договору позики передбачено, що якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобовязаний передати в довгострокову оренду на 49 років земельні ділянки площею 2,77 га та 2,75 га, що знаходяться на території Михайлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, що належатимуть позичальнику на підставі свідоцтв про право на спадщину оформлених після своїх померлих батьків(а.с.7)

17 червня 2014 року ОСОБА_2 з ТОВ «Баришівська зернова компанія» уклав два договори оренди землі площею 2,6608 га, кадастровий номер :03:001:0514, та 2,6796 га, кадастровий номер :03:001:0513, строком на 49 років. Орендна плата згідно з п. 11 договорів становить 29411 гривень 76 копійок за весь період дії договору, які орендар вносить на протязі трьох днів з моменту державної реєстрації речового права (оренди) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.(а.с.9-14)

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що договори оренди землі укладено його батьком ОСОБА_2 під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для нього умовах.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як свідчить тлумачення частини першої статті 233 ЦК України умовами, існування яких надає підстави особі звертатися до суду, а суду - виносити рішення про визнання правочину недійсним є:

а) наявність тяжкої обставини, що «змусила» особу вчинити правочин;

б) те, що цей правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Тобто для визнання правочину недійсним, на підставі частини першої статті 233 ЦК України, необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі №507/1084/17.

Тяжкими обставинами, які спонукали батька позивача ОСОБА_2 отримати кошти та підписати договори оренди землі, які позивач просить визнати недійсними, він вказує те, що кошти батькові були необхідні для лікування онука, якому, як вбачається з копії медичної виписки № 3263/1731М 21 жовтня 2013 року було проведено оперативне лікування - операція на серці, та неможливість своєчасно повернути кошти отримані за договором позики.

Проте, зазначена обставина не може бути підставою для задоволення позову, оскільки доказів того, що договори оренди укладались саме з метою усунення чи зменшення негативних наслідків даної обставини, суду не надано.

Більше того згідно пункту 9 договору позики, який за твердженням позивача передував укладенню оспорюваним договорам оренди, сторони серед іншого засвідчили, що сторони не приховують обставин, які мають істотне значення для цього договору, договір не укладено під впливом тяжкої для них обставини.

Також одною з ознак наявності обставин передбачених статтею 233 ЦК України для визнання правочину недійсним, є те, що друга сторона має скористатись наявною тяжкою обставиною, а відтак підлягає доведенню і обізнаність відповідача про це, оскільки не можливо скористатись тим, про що особі не відомо.

Однак матеріали справи не містять доказів, які свідчили б, про те, що відповідач, на час укладення договору позики та оспорюваних договорів оренди був обізнаний про хворобу онука ОСОБА_2 .

Вкрай невигідними умовами договору оренди позивач вважає те, що розмір орендної плати є неприйнятним.

Проте, невигідність умов не може буди окремою підставою для визнання договору недійсним на підставі ст. 233 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходив із недоведеності факту укладення договору оренди землі під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах, а не сплата орендної плати не може бути підставою для визнання договору недійсним.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374,375,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 березня 2020 року.

Судді