12.03.2020 Справа № 337/4936/19
Провадження № 2/337/279/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2020 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя
у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.
за участю секретаря Побережної О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 13.09.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL-132092, згідно якого їй був наданий кредит у сумі 100000 грн., що підтверджується меморальним ордером № 51283774 від 13.09.2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 47,99 % річних. Відповідачка зобов`язалась погашати заборгованість шляхом внесення щомісячних платежів по 4445 грн. щомісячно протягом 60 місяців. Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника.
Ухвалою суду від 19.11.2019 року відкрито провадження по справі та визначено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не прибув, до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача.
Відповідач у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив.
Як вбачається з довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 18.11.2019 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 25.05.2004 року по теперішній час (а.с.49), саме за цією адресою відповідачка повідомлялася про розгляд справи.
Рекомендовані листи відповідачем не отримані та вони повернуті суду з відміткою поштового відділення зв`язку «За закінченням строку зберігання».
Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Згідно вимог ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 05.02.2020 року.
Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.
Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Суд встановив, що 13.09.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL-132092 (а.с.11-15), згідно якого їй був наданий кредит у сумі 100000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 47,99 % річних, що підтверджується меморальним ордером № 51283774 від 13.09.2018 року (а.с. 23), випискою руху коштів по рахунку (а.с. 28)..
Відповідно до п. 1 Договору позивач зобов`язався надати у власність Відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Відповідач зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Договором.
Відповідно до п. 2.3 Договору встановлено термін кредитування 60 місяців, а саме до 12.09.2023 року, який порушено Відповідачем.
Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами відповідно до п. 2.8. Договору.
Відповідно до Графіку платежів за кредитним договором, Відповідачка зобов`язалась погашати заборгованість шляхом внесення щомісячних платежів по 4445 грн. щомісячно.
Згідно з п. 4.1. Договору, Відповідач зобов`язується сплачувати Позивачу 47,69 % річних за користування кредитом.
Пунктом 6.1. Договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені цим Договором.
Відповідно до п. 7.1. Договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором боржник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконання грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника.
Відповідачка не виконує свої зобов`язання за Договором, що призвело до порушення прав позивача.
06.08.2019 року на адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості (а.с. 29, 30), яка отримана відповідачкою 17.08.2019 року, але залишена без реагування, що підтверджується випискою укрпошти (а.с 33, 34).
З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір.
При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Банк надав відповідачці кредитні кошти, які остання повинна була повертати шляхом внесення щомісячних платежів.
Однак, як встановлено судом, відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки неналежним чином виконувала свої зобов`язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку.
Розмір заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості по тілу кредиту, процентам за користування кредитом та пенею підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами кредитного договору, відповідачем не спростований, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_1 допустила прострочення за договором кредиту, тому з неї достроково на користь АТ «КРЕДОБАНК» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № CL-132092 від 13.09.2018 року, у розмірі 136715 грн. 04 коп.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу судом встановлено наступне.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).
Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем надані суду докази укладання між АТ «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «Смарт Люкс» договору про надання правової допомоги від 11.04.2019 року (а.с. 38), без узгоджених сторонами додатків до нього.
При цьому, в матеріалах справи відсутні детальний опис робіт, виконаних адвокатом та докази, що свідчать про оплату гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Також позивач не обґрунтовує вимогу про стягнення витрат у зв`язку із явкою представника позивача до суду у розмірі 5000 грн.
На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат пов`язаних із отриманням професійної правової допомоги такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.3, 6, 11, 15, 16, 526, 530, 610, 627, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Г.Є. Гнатик