Справа № 148/2103/18
Провадження № 22-ц/801/337/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 рокуСправа № 148/2103/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В..

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тульчинського районного суду від 11.11.2019 року, постановленого судом під головуванням судді Ковганича С.В., у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В с т а н о в и в :

15.11.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказало, що 09.12.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 29000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, станом на 16.10.2018 року виникла заборгованість у розмірі 15870,67 грн., яка складається з: 2772,88 грн. заборгованість за кредитом; 11303,95 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 743,84 грн. - штраф (процентна складова). Просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Тульчинського районного суду від 11.11.2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 2772,88 грн. та 308,35 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та неустойкою скасувати, а по справі ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. В решті рішення суду залишити без змін. Зазначило, що процентна ставка кредиту була узгоджена між сторонами, що підтверджується підписаною відповідачем довідкою від 09.12.2008 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, копія якої наявна в матеріалах справи. Крім того вказало, що відповідач використовував кредитні кошти, що підтверджується випискою з рахунку ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останню слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду позивач оскаржує лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та штрафами, а тому суд апеляційної скарги переглядає рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, 09.12.2008 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, у якій зазначено, що вона, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, погодилась укласти договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовому вигляді. Крім анкети-заяви від 09.12.2008 року, ОСОБА_1 також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду.

На підтвердження позовних вимог банк надав суду розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Відмітки про те, на який строк видавалась картка, ні анкета-заява, ні довідка про умови кредитування, які підписала відповідач, не містять.

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 16.10.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 15870,67 грн., яка складається з: 2772,88 грн. заборгованість за кредитом; 11303,95 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 743,84 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнала позов в частині отриманого розміру кредиту в сумі 2772,88 грн. і отримання цієї суми нею не заперечувалось.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками та пенею, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, на які посилається у позові, не надав первинних доказів вчинення банківських операцій, що підтверджували правомірність нарахування банком відсотків та штрафів, а надані позивачем докази є недостатніми, оскільки на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи та вони не свідчать про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вимог в частині наявності заборгованості по відсотках за користування кредитом та неустойці і про задоволення позову у цій частині позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка, підписавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій зазначені істотні умови договору, зокрема, про сплату відсотків за користування кредитом та сплату неустойки за порушення умов договору, погодилась з цими умовами, хоча і заслуговують на увагу, оскільки містять істотні умови договору, проте не свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Так, наданий позивачем доказ - довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», що підписана відповідачем, свідчить про конкретні, узгодженні з нею умови та правила надання банківських послуг, її обізнаність та згоду з умовами надання кредитних коштів, правилами нарахування відсотків за користування кредитом та відповідальністю.

З даної довідки вбачається, що в ній визначено базовий розмір процентної ставки 2,5 % річних на місяць, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості: (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня (1)=(базова % ставка за договором)/30 за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, що нараховується раз в місяць, за наявності прострочення за кредитом або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.; передбачено розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, визначених договором, більше ніж на 120 днів, а саме (250 грн+5% від суми позову), тощо.

Однак, звертаючись з даним позовом до суду, позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів у вигляді первинних документів, що підтверджували б наявність заборгованості та її розмір.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

АТ КБ «Приватбанк», як позивач, був зобов`язаний подати суду першої інстанції всі наявні у нього докази на підтвердження всіх обставин, що є підставою його позовних вимог. Разом з тим, позивач не довів, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати відсотків та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Жодного первинного бухгалтерського документа, в тому числі особового рахунку чи виписки з нього та про те, на який строк надавався кредит, про термін дії кредитної картки, зміни відсоткової ставки, на підставі яких фінансових документів відповідач отримала кредит та в якому розмірі, яких саме платежів, коли саме і в яких сумах відповідач не сплатила, банк до позовної заяви не додав.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем до позовної заяви, є підтвердженням існування заборгованості за кредитним договором, оскільки такий розрахунок не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача не містить повних відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків позивачем тощо, строки виникнення заборгованості за кожним платежем та напрямки зарахування грошових коштів, якщо такі проводились, а тому такий розрахунок не може слугувати безспірним доказом розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Доводи апеляційної скарги апеляційної скарги про незаконність рішення суду не свідчать та обставин справи не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

За правилами ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду від 11.11.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий : С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

В.В. Оніщук