Справа №295/5068/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі : головуючого - судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Вольській К.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що вона є співвласником 50/100 частин жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за відповідною адресою.

Іншим співвласником будинку та земельної ділянки є відповідач - ОСОБА_2 .

Відповідачем, шляхом улаштування паркану на спільній земельній ділянці, чиняться перешкоди у використанні позивачем належною їй частиною будинку, особа позбавлена можливості потрапити до підвалу, топкової.

На зауваження відповідач реагує брутально, застосовує нецензурну лайку, переслідує, кидається в бійку. З приводу даних подій позивач неодноразово зверталась до органів поліції. Вказані дії впливають на емоційний стан позивача, що, на думку особи, є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на протиправність дій відповідача, позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні права позивача на користування та розпорядженя майном - 50/100 частин житлового будинку та 400/1000 частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Представником відповідача надано відизв на позовну заяву, де висловлені заперечення з приводу можливості задоволення позову.

Сторона звертає увагу на визначеному за договором дарування від 13.12.2007 року, згідно якого позивач набула у власність частину у праві власності на будинок, переліку приміщень, що відчужуються. У власності ОСОБА_3 зилишились інші, в тому числі гараж та котельня.

В подальшому належні ОСОБА_3 50/100 частин житлового будинку подаровано сину - відповідачу ОСОБА_2 . З деталізації, виконаної БТІ, прослідковуєтсья перелік приміщень, якими користується відповідач.

Представник вказує на відсутність порушень прав позивача та просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали.

Відповідач, представник заперечували з приводу задоволення позову.

Судом встановлені наступні обставини.

Згідно договору дарування частини житлового будинку та земельної ділянки від 13.12.2007 року ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 50/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку до них розміром 400 кв.м. для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 . Згідно договору у власність та користування обдарованої переходять: веранда 1-1 пл. 3.9 кв.м., веранда 1-2 пл. 4.6 кв.м., коридор 1-3 пл. 10.5 кв.м., кімната 1-4 пл. 20.1 кв.м., кухня 1-5 пл. 7.3. кв.м., кімната 1-6 пл. 10.0 кв.м., коридор 1-7 пл. 1.2 кв.м., кімната 1-8 пл. 15.2 кв.м., кухня 1-9 пл. 10.8 кв.м., ванна 1-10 пл. 3.3 кв.м. , туалет 1-11 пл. 1.1 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 є власником 50/100 частин будинку за вищевказаною адресою відповідно до договору дарування, укладеного із дарувальником ОСОБА_3 28.10.2014 року.

Згідно договору дарування земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , останній набув у власність 600/1000 часток земельної ділянки для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд.

Угодою від 13.11.2007 року про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , укладеною між позивачем ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , наведені співвласники погодили порядок користування спільною земельною ділянкою із визначенням земельних ділянок, що залишаються у власності ОСОБА_3 , і тих, що вилучаюстья на користь ОСОБА_1 , а також земельних ділянок спільного користування та обмеженого використання.

Земельна ділянка обмеженого використання згідно дослідженого в судовому засіданні графічного плану угоди розташована навколо будинку за його периметром, позначена на плані штрихованною лінією.

Судом встановлено, що на земельній ділянці обмеженого використання, згідно плану будинку, знаходяться також сходи.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положеннями ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Отже, порядок використання майна, що належить особам на праві спільної часткової власності, визначається перш за все їх угодою.

Судом встановлено, що укладаючи договір дарування частини житлового будинку від 13.12.2007 року, сторони правочину одночасно визначили перелік приміщень, які переходять у власність та користування набувача - позивача по справі.

Оскільки попередній одноособовий власник майна - житлового будинку та земельної ділянки, конкретизував відчужуване майно, з таким обсягом погодилась обдарована, інше майна, яке не увійшло до переліку, слід вважати таким, що залишається у користуванні дарувальника.

Укладення в подальшому договору дарування частини житлового будинку в розмірі залишеної частки, вчиненого між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , свідчить про набуття у власність 50/100 частин житлового будинку з користуванням тими приміщеннями, якими користувався попередній співвласник.

Такий перелік приміщень наводиться також довідкою Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 05.06.2020 року № 244.

Твердження позивача про вчинення перешкод з боку відповідача у користуванні приміщеннями, зокрема позначеними на плані будинку згідно технічного паспорту 2-1, 2-2, не узгоджується із фактично набутим обсягом прав за укладеним договором дарування, яким сторони одночасно визначили порядок використання майна.

Вимога про визнання договору недійсним у вказаній частині не заявлялась.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду судом не отримано доказів на підтвердження дійсних перешкод у використанні земельною ділянкою позивачем.

Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В своїх поясненнях позивач визнала, що до земельної ділянки обмеженого використання для обслуговування будівель вона має доступ через улаштовану хвіртку, яка розташована впритул до будинку на межі ділянок 5 (належної позивачу) та 6 (належної відповідачу).

В судовому засіданні сторони також визнали розташування паркану на межі ділянок 4 (спільного використання) та 3 (користування відповідача) безпосередньо до стіни будинку.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно з ч.1 ст. 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження.

У виниклому спорі, пов`язаному, в тому числі, із використанням спільної ділянки з обмеженням у використанні, призначеної для обслуговування будинку, таке обмеження слід тлумачити як можливість на вказаній ділянці проводити роботи з обслуговування будинку (ремонт тощо) шляхом застосування необхідних для цього приладів та знарядь. Питання про можливість розташування на такій ділянці певної споруди необхідно вирішувати в кожному окремому випадку з врахуванням призначення таких споруд, їх впливу на права інших співвласників у вільному використанні ділянок.

Необхідно погодитись із доводами позивача, що розташування паркану на земельній ділянці з обмеженням в певному обсязі може перешкоджати її використанню, зокрема для потрапляння до будинку, оскільки в такому разі потрапити до приміщення можливе шляхом обходу за протилежною стороною.

При цьому, як зауважувалось вище, позивач не вказує, до яких саме дій необхідно зобов`язати відповідача, чи є улаштований паркан перешкодою для позивача саме для використання земельної ділянки з встановленим обмеженням.

Зі змісту позовної заяви слідує, що паркан є перешкодою за усією конструкцією, оскільки перешкоджає доступу до гаражу і котельні (приміщення 2-1, 2-2).

На неодноразові уточнюючі запитання суду з приводу конкретизації вимог позивач вказувала про бажання «мати спокій».

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що вказуючи на необхідність усунення перешкод у користуванні майном позивач не зазначала про необхідність знесення частини паркану, розташованого саме на ділянці обмеженого використання, а оскільки, як зазначалось вище, позивач має доступ до такої ділянки як з боку власної земельної ділянки та і через хвіртку з боку ділянки відповідача, застосування судом заходу у вигляді зобов`язання відповідача знести такий проміжок забору виходитиме за межі заявлених вимог та не відповідатиме принципу пропорційності.

З приводу заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди суд зауважує.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини знищення чи пошкодження належного позивачу майна.

Не надано позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди внаслідок приниження честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної.

Так, позивачем не наводяться відомості про те, за яких обставин та в якій формі відбувались події, які могли призвести до приниження честі та гідності фізичної особи, зокрема, внаслідок розповсюдження відомостей (які не підлягають спростуванню як інформація), озвучених брутальній формі, та чи були присутніми треті особи при таких обставинах.

Опитані свідки не пояснили в чіткій формі про характер відомостей, період відповідних подій.

Відповідно до ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

В судовому засіданні позивач, заявляючи клопотання про прослуховування аудіо запису, підтвердила, що не отримувала згоду на проведення такого запису від відповідача.

З огляду на викладене, наданий доказ - диск з аудіо файлом, не може вважатись допустимим та не приймається судом.

Надаючи оцінку всім доказам, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 258-279 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне рішення суду буде виготовлене 25.09.2020 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов