Справа № 521/5223/16-ц
Провадження № 2/521/63/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Коваль Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб - Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, Малиновської державної нотаріальної контори м.Одеси про визнання недійсним заповіту та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовними вимогами до ОСОБА_2 , треті особи - Великополовецька сільська рада Сквирського району Київської області, Малиновська державна нотаріальна контора м.Одеси про визнання недійсним заповіту, визнання чинним попереднього заповіту та визнання права власності, в яких, після їх уточнення просила визнати недійсним заповіт від 28.08.2015 року, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований в реєстрі № 211, та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 19,4 кв.м, загальною площею 38,0 кв.м, у АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 14.07.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою Іриною Іванівною та зареєстрованим в реєстрі за №1638 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала наступне.

Починаючи з 1974 року її мати - ОСОБА_4 почала разом мешкати постійно однією родиною з ОСОБА_3 , їх сумісне проживання тривало 40 років, до смерті матері позивача. До ОСОБА_3 позивач ставилася як до батька, він виховував її та також ставився як до дочки. Після смерті матері, ОСОБА_3 продовжив мешкати разом з родиною позивача вже як член її родини у квартирі її матері. Він також мав власну квартиру, що розташована по АДРЕСА_1 , яку, на протязі усього мешкання з матір`ю позивача та з її родиною, здавав у найм.

Враховуючи похилий вік ОСОБА_3 та необхідність у лікуванні, він практично знаходився на утриманні позивача, адже його власних коштів не вистачало.

В 2009 році ОСОБА_3 була проведена операція на серці зі встановленням електрокардіостимулятора.

В цей період та в подальшому піклуванням про ОСОБА_3 повністю займалася позивач та члени її родини.

На початку серпня 2015 року ОСОБА_3 запросила до себе погостювати до с.Великополовецьке Сквирського району Київської області двоюрідна онука ОСОБА_2 і він погодився, незважаючи на те, що позивач була проти, оскільки у нього було погане здоров`я.

За життя ОСОБА_3 склав на ім`я позивача заповіт, в якому заповів їй квартиру АДРЕСА_1 . Заповіт був посвідчений 14.07.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою Іриною Іванівною та зареєстрований в реєстрі за №1638.

Увесь час перебування ОСОБА_3 у відповідача позивач спілкувалася з ним у телефонному режимі, однак наприкінці серпня телефон ОСОБА_3 вже не відповідав.

Лише після його смерті та його поховання, ОСОБА_2 повідомила позивача про такі обставини, з приводу чого між ними припинилися усі стосунки.

Позивач звернулася у встановлений строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, який батько склав на її користь, на що отримала відповідь про те, що спадкова справа вже заведена Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_2 , куди їй також необхідно звернутися.

У Сьомій Одеській державній нотаріальній конторі позивача повідомили, що ОСОБА_3 28.08.2015 року залишив інший заповіт вже на користь ОСОБА_2 , про який їй нічого не було відомо.

Постановою Малиновської державної нотаріальної контори м.Одеси від 15.09.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вже в межах розгляду цивільної справи було отримано копію заповіту, нібито складеного її батьком ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , який був посвідчений секретарем Великополовецької сільської ради. На думку позивача підпис ОСОБА_3 на вказаному заповіті, значно відрізняється від його підпису, який вона знала.

Позивач вважає, що наявні обставини, які свідчать про здійснення психологічного тиску на ОСОБА_3 , який мав тяжкий стан здоров`я, низку хвороб та похилий вік, з боку родини ОСОБА_2 з метою складання ним заповіту на користь ОСОБА_2 , так як з 01.09.2015 року по 03.09.2015 року перебував у лікарні Сквирського району Київської області на лікуванні та був виписаний під нагляд родичів, тобто заповіт ним було складено за 5 днів до смерті. Позивачу стало відомо, що мати ОСОБА_2 при підтримці відповідача, погрожувала ОСОБА_3 позбавити його можливості повернутися додому до міста Одеси та обмежити його взагалі у спілкуванні зі позивачем та її родиною.

Посилаючись на вищевикладене, просила суд визнати недійсним заповіт від 28.08.2015 року, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований в реєстрі № 211, та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 19,4 кв.м, загальною площею 38,0 кв.м, у АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 14.07.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою Іриною Іванівною та зареєстрованим в реєстрі за №1638 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні позивач підтримала свої уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач та її представник уточнений позов визнали в повному обсязі та не заперечували проти його задоволення.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, сповіщені належним чином. В матеріалах справи наявні заяви про слухання справи у відсутності представників третіх осіб.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, житловою площею 19,4 кв.м, загальною площею 38,0 кв.м, АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.05.1993р. управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. (т.1 а.с.140)

Згідно ст.ст.316,319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

14.07.2014р. ОСОБА_3 склав на ім`я позивача заповіт, в якому заповів їй квартиру АДРЕСА_1 . Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою Іриною Іванівною та зареєстрований в реєстрі за №1638. (т.1 а.с.11)

У відповідності до ст. 1233-1235 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Сторонами не заперечується, що з серпня 2015р. ОСОБА_3 поїхав в гості до відповідача до села Великополовецьке Сквирського району Київської області.

Згідно ст.1254 Цивільного кодексу України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт . Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

28.08.2015р. ОСОБА_3 склав заповіт, в якому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів ОСОБА_2 , заповіт посвідчений секретарем Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований в реєстрі №211. (т.1 а.с.58)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. (т.1 а.с.57)

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, житловою площею 19,4 кв.м, загальною площею 38,0 кв.м, у АДРЕСА_1 .

Сторони звернулися до Сьомої Одеської нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та надали наявні у них документи (т.1 а.с.55-70).

Також позивач, дізнавшись про наявність заповіту на ім`я ОСОБА_2 , звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просила не видавати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо майна ОСОБА_3 , оскільки вона буде звертатися до суду з питання визнання заповіту на ім`я ОСОБА_2 недійсним. (т.1 а.с.67)

Ухвалою суду від 01.11.2018р. у справі призначено судову почеркознавчу експертизу з вирішення питання чи належить підпис у заповіті від 28.08.2015 року, складеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований в реєстрі №211, ОСОБА_3 .

Висновком Київської незалежної судово-експертної установи №0146 від 21.01.2019р. встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 в двох примірниках заповіту від 28.08.2015 року, складеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований в реєстрі №211 та у двох примірниках заповіту, посвідченого 14.07.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою Іриною Іванівною та зареєстрованого в реєстрі за №1638 виконані різними особами; підписи від імені ОСОБА_3 в двох примірниках заповіту від 28.08.2015 року, складеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі № 211, які розміщені після слів: «Зміст статті 1241,1254,1307 Цивільного кодексу України мені роз`яснено секретарем сільської ради та на прохання заповідача заповіт виготовлено за допомогою технічних засобів» в графі: «(підпис П.І.Б.)», виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_3 . (т.2 а.с.60-65).

Постановою Малиновської державної нотаріальної контори від 15.09.2020р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2. а.с. 217)

В матеріалах справ копія наявна довідки Сквирської центральної районної лікарні від 18.05.2016р., з якої вбачається, що ОСОБА_3 01.09.2015р. о 16.00 був доставлений каретою «екстреної медичної допомоги» в приймальне відділення Сквирської ЦРЛ. В період з 01.09.2015р. по 03.09.2015р. знаходився на лікуванні в терапевтичному відділенні Сквирської ЦРЛ з діагнозом: ІХС, дифузний кардіосклероз, стан після імплантації ШВР (штучного водія ритму 2009 рік), СН ІІ-Б-ІІІ ступінь, цироз печінки змішаної етіології, печінкова недостатність ІІІ-IV cтупінь, асцит, Анасарка, гепатоцелюлярна недостатність. 03.09.2015р. о 15.00 був виписаний на вимогу родичів. (т.1 а.с.145)

Суд зазначає, що ОСОБА_3 був виписаний з лікарні саме на вимогу родичів і в цей же день помер.

Згідно до ст.231 Цивільного кодексу України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Водночас в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Згідно п.21 цієї постанови при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

В судовому засіданні відповідач підтвердила, що ОСОБА_3 дійсно підписав заповіт на ім`я ОСОБА_2 під тиском.

У відповідності до ст.ст. 203,215 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.2 ст.1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та визнання позовних вимог відповідачем, суд прийшов до висновку про те, що при складанні 28.08.2015р. заповіту на користь ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований в реєстрі №211, на ОСОБА_3 здійснювався психологічний тиск і таким чином вказаний заповіт підлягає визнанню недійсним. Разом з тим, за позивачем суд визнає право власності на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 19,4 кв.м, загальною площею 38,0 кв.м, у АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 14.07.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою Іриною Іванівною та зареєстрованим в реєстрі за №1638 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки іншої можливості захистити свої порушені права у позивача немає.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 231, 316, 319, 1233-1235, 1254, 1257 Цивільного кодексу України, ст.ст.76-78, 83, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб - Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, Малиновської державної нотаріальної контори м.Одеси про визнання недійсним заповіту та визнання права власності.

Визнати недійсним заповіт від 28.08.2015 року, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , який посвідчений секретарем Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований в реєстрі № 211.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 19,4 кв.м, загальною площею 38,0 кв.м, у АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 14.07.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою Іриною Іванівною та зареєстрованим в реєстрі за №1638, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 21 вересня 2020 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН