Справа № 344/6186/20
Провадження № 22-ц/4808/838/20
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.,

секретаря Маслей А.М.

за участю ОСОБА_1

представника апелянта ОСОБА_2 , представників заявника ОСОБА_3 , лікаря-психіатра Ступара О.І., представника ОСОБА_1 адвоката Кузів Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2020 року у складі судді Татарінової О.А., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за заявою комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року комунальне некомерційне підприємство «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» (далі КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я») звернулося до суду із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 .

Заяву обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 17 травня 2020 року о 11-30 год був госпіталізований до КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я». Посилаючись на те, що внаслідок тяжкого психічного розладу ОСОБА_1 вчиняє дії, що становлять явну небезпеку для нього та інших осіб, він потребує лікування в умовах стаціонару, що підтверджено висновком комісії лікарів-психіатрів КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я». Згоди на госпіталізаціюОСОБА_1 не надає через неусвідомлення ним свого хворобливого стану.

У зв`язку з наведеним, просило ухвалити рішення про примусову госпіталізацію для подальшого лікування ОСОБА_1 у психіатричному закладі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення перший заступник прокурора Івано-Франківської області посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для госпіталізації в примусовому порядку ОСОБА_1 до психіатричного закладу без його згоди, не зважаючи на наявність висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я». Суд не дав оцінки іншим доказам у справі, які свідчать, що ОСОБА_1 вчиняє дії, що становлять явну небезпеку для нього особисто та оточуючих.

Також вважає, що суд, не будучи спеціалістом в галузі психіатрії, самостійно визначив, що ОСОБА_1 на даний час не становить небезпеки для себе і оточуючих та не може завдати суттєвої шкоди своєму здоров`ю та життю чи здоров`ю інших осіб внаслідок погіршення його психічного стану.

Зазначає що докази, надані суду, дають підстави вважати, що існує реальна загроза вчинення ОСОБА_1 протиправних дій щодо себе, своєї матері, молодшого брата чи інших осіб. Крім того, наданими документами та поясненнями осіб, що брали участь у справі доведено, що лікування особи можливо лише в стаціонарних умовах.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 хворіє психічним розладом тривалий час. Вперше був примусово госпіталізований до КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» на підставі рішення Тисменицького районного суду від 22 листопада 2019 року у справі №344/20794/19, в зв`язку з наявністю тяжкого психічного розладу, який зумовлює його небезпеку для оточуючих, безпорадність та неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби.

Вважає, що судом в порушення статті 89 ЦПК України, не надано належної оцінки більшості доказів, долучених КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» до заяви та відхилено їх без належної на те мотивації.

У зв`язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задоволити.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України сторонами не подавався.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта-прокуратури Івано-Франківської області Журавльова Н.Є. доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі.

Представники КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» Гуфчак Й.Г., лікар-психіатр Ступар О.І., апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав. Лікар-психіатр Ступар О.І., пояснив, що проводив огляд ОСОБА_1 у травні 2020 року та підтримує повністю висновок комісії про його примусову госпіталізацію. З огляду на поведінку ОСОБА_1 у судовому засіданні, може констатувати, що на час розгляду апеляційним судом цієї справи у ОСОБА_1 залишилися такі самі симптоми, як і у травні 2020 року, покращення його психічного стану не вбачається, йому необхідне примусове лікування, оскільки добровільно він від нього відмовляється.

ОСОБА_1 скаргу не визнав, суду пояснив, що вважає себе здоровим, а рішення суду про відмову у його госпіталізації правильним, далі давати будь-які пояснення щодо свого стані відмовляється.

Адвокат Кузів Л.В. в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність. Вважає, що останній має право на свободу лікування та право заперечувати проти примусових заходів щодо такого.

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_4 , яка суду пояснила, що є матір`ю ОСОБА_1 . Її син протягом останніх 2 роки перебуває в хворобливому стані, внаслідок якого вчиняє насильство над нею та молодшим братом. На час звернення до суду 17 травня 2020року, він побив її та брата без будь-якої конфліктної ситуації. В нього часто виникають неконтрольовані спалахи агресії, тому члени сім`ї його бояться, а односельчани в с. Марківці Тисменицького району Івано-Франківської області, де він зараз проживає, його остерігаються через постійні напади. Він веде себе не природньо, часто не буває вдома, не йде на будь-який контакт чи спілкування, залишає вдома відкритими газові крани, що може спричинити пожежу, вдома і по селу ходить із ножем. Вважає, що він потребує стаціонарного лікування, оскільки стан його не змінюється, а приймати ліки, які йому призначили, він відмовляється.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити ним дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_1 неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 травня 2020 року о 11:30 год до КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» був госпіталізований ОСОБА_1 за направленням районного психіатра Тисменицького району ОСОБА_5 , який зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який зумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. Підставою для висновку про необхідність його лікування є відомості про стан ОСОБА_1 , що надійшли від його матері ОСОБА_4 (а.с. 1, 3, 4, 5)

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару від 18 травня 2020 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: емоційно нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип, стан психотичної декомпенсації. Комісією зроблено висновок, що ОСОБА_1 потребує примусового лікування у психіатричному стаціонарі, оскільки він страждає психічним захворюванням, не усвідомлює потреби в госпіталізації та лікуванні, його стан становить загрозу для оточуючих, в разі ненадання йому кваліфікованої медичної допомоги буде спричинене суттєве погіршення стану його здоров`я, пацієнт відмовляться від подальшого лікування в стаціонарі (а.с. 2)

Згідно інформації Тисменицького відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 10 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 01 липня 2019 року складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства по відношенню до його брата ОСОБА_6 (а.с. 44-59).

12 вересня 2019 року в Тисменицький ВП ГУНП поступило повідомлення від ОСОБА_6 про те, що брат погрожує йому фізичною розправою. З даного приводу працівниками поліції проводилася профілактична бесіда з ОСОБА_6 (а.с. 44-59)

Як вбачається з листа комунального некомерційного підприємства «Тисменицька міська лікарня» ОСОБА_1 з приводу психічних захворювань на амбулаторному/стаціонарному лікуванні в КНП «Тисменицька МЛ» не знаходився.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації.

Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить:

а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або

b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії.

Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому у примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Відповідно до частини шостої статті 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно з частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Як вбачається зі змісту заяви лікувального закладу, висновку комісії лікарів-психіатрів від 18 травня 2020 року про необхідність госпіталізації ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар, ОСОБА_1 встановлено діагноз: емоційно нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип, стан психотичної декомпенсації.

Комісією зроблено висновок, що ОСОБА_1 потребує примусового лікування у психіатричному стаціонарі, оскільки він страждає важким психічним захворюванням, не усвідомлює потреби в госпіталізації та лікуванні, його стан становить загрозу для оточуючих, в разі ненадання йому кваліфікованої медичної допомоги буде спричинене суттєве погіршення стану його здоров`я, пацієнт відмовляться від подальшого лікування в стаціонарі (а.с. 2).

Тому колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були правові підстави для задоволення заяви КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_1 , оскільки зі змісту наведених лікарських висновків вбачається, що ОСОБА_1 хворіє важким психічним захворюванням, виявляє реальні наміри вчинити та вчиняє дії, що становлять небезпеку для нього та оточуючих, а його обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару.

Як зазначено у висновку комісії від 18 травня 2020 року, примусове лікування є необхідною мірою для забезпечення покращення його стану здоров`я, оскільки він не усвідомлює потреби в госпіталізації та лікуванні, його стан становить загрозу для оточуючих, в разі ненадання йому кваліфікованої медичної допомоги буде спричинене суттєве погіршення стану його здоров`я.

З огляду на наведене, вивчивши наявні у справі лікарські висновки, заслухавши лікаря психіатра ОСОБА_7 , та безпосередньо ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для госпіталізації в примусовому порядку ОСОБА_1 до психіатричного закладу без його згоди, оскільки останній страждає важким психічним захворюванням, внаслідок чого він вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього особисто та оточуючих і його лікування можливе лише в стаціонарних умовах.

У зв`язку з наведеним рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвали нове рішення, яким заяву комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» задоволити, госпіталізувати ОСОБА_1 в примусовому порядку в психіатричний заклад комунальне некомерційне підприємство «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» для проведення необхідного для його стану лікування.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області задоволити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення. Заяву комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» задоволити.

Госпіталізувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , (фактичне місце проживання АДРЕСА_2 ) в примусовому порядку в психіатричний заклад комунальне некомерційне підприємство «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» для проведення необхідного для його стану лікування.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: М.Д.Горейко

І.О. Максюта