Єдиний унікальний номер судової справи 469/222/18
Провадження № 22-ц/812/663/20
Ухвала

10 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі судді судової палати у цивільних справах Самчишиної Н.В., розглянувши клопотання товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Фінансова компанія «Позика» у цивільнійсправі за скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Позика» на рішення старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шевченка Максима Олександровича, стягувач Державна судова адміністрація України,

встановив:

06 листопада 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Позика» звернулось до Березанського районного суду Миколаївської області із скаргою, у якій вказувало, що 07 жовтня 2019 року на підставі виконавчого листа № 469/222/18, виданого 07 серпня 2019 року Березанським районним судом Миколаївської області про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Позика» в дохід держави 91692 грн. судового збору, старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шевченком М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60253780. Посилаючись на те, що виконавчий лист не містить відомостей про найменування та місцезнаходження стягувача, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» заявник просив визнати вказану постанову неправомірною та зобов`язати старшого державного виконавця повернути виконавчий лист без прийняття до виконання.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні вказаної скарги.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ТОВ «Фінансова компанія «Позика»оскаржило її в апеляційному порядку, подавши у встановлений законом строк через суд першої інстанції апеляційну скаргу, яка ухвалою судді від 10 березня 2020 року залишена без руху.

Одночасно з апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Позика» подалозаяву про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа щодо стягнення з Товариства в дохід держави недоплаченого судового збору у розмірі 91692 грн. в межах виконавчого провадження № 60253780 до завершення апеляційного розгляду.

Заява мотивована тим, що у разі задоволення апеляційної скарги виконавче провадження № 60253780 буде визнано незаконним, як і всі дії державного виконавця. Вказував, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав, суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п.15 Постанови № 6 ПВССУ від 07.02.2014 р.).

Посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», просив зупинити стягнення на підставі виконавчого листав межах виконавчого провадження № 60253780 до завершення апеляційного розгляду справи.

Звертаючись з вказаною заявою, ТОВ «Фінансова компанія «Позика» посилалось на п. 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України. Проте, норми статті 356 ЦПК України визначають вимоги до апеляційної скарги, а пункт 7 клопотання особи, яка подала скаргу стосується саме клопотання щодо судового рішення апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (зміни або скасування судового рішення суду першої інстанції).

За такого, вказане клопотання підлягає розгляду в порядку статей 149-153 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій по вжиттю судом, на прохання осіб, які беруть участь у справі, передбачених законом заходів, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника). Інститут забезпечення позову в цивільному процесі дозволяє гарантувати дійсне і ефективне виконання судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Із змісту скарги ТОВ «Фінансова компанія «Позика», поданою в порядку ст. 447-451 розділу 7 ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень) вбачається, що Товариство просить визнати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження неправомірною та зобов`язати старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шевченка М.О. повернути виконавчий лист №469/222/18, виданий Березанським районним судом Миколаївської області до суду, без прийняття до виконання, посилаючись на те, що виконавчий лист не містить відомостей про найменування та місцезнаходження стягувача, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 1).

Отже, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття такого заходу як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, оскільки оскаржується рішення державного виконавця, а не виконавчий документ.

В такому випадку за приписами норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Крім того, статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій.

Чинний ЦПК України не містить норм, які б надавали суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення примусового стягнення за виконавчим документом, а наділений таким правом лише у випадку оскарження боржником самого виконавчого документа, зокрема в порядку статті 432 ЦПК України.

Таким чином, правові підстави для задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа відсутні.

Керуючись ст.ст. 153, 260, 261, 365, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа в межах виконавчого провадження № 60253780 до завершення апеляційного розгляду у цивільній справі за скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Позика» на рішення старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шевченка Максима Олександровича, стягувач Державна судова адміністрація України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Самчишина