ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/23/19
Провадження № 22-ц/4820/157/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю: відповідача та його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 677/23/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2019 року (суддя Андрощук Є.М.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та його представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 29.01.2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № GP-5948944, на підставі якого останній видано кредит у сумі 12160 грн.

19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», яке є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал», в тому числі за кредитним договором від 29.01.2014.

Зазначало, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий час і його заборгованість станом на 14.12.2018 складає 70628,52 грн, з яких: 11358,25 грн - заборгованість за кредитом; 9946,05 грн - заборгованість за процентами; 2947,76 грн - заборгованість за комісією; 46376,46 грн - штрафні санкції, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № GP-5948944 від 29.01.2014 в розмірі 5633,25 грн, з яких: 5111,74 грн заборгованість за тілом кредиту; 521,51 грн заборгованість по процентах за користування кредитом. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» 140,61 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості 19.12.2018, тобто поза строком позовної давності, оскільки останній платіж було проведено нею 22.09.2014 в сумі 985 грн.. Зазначає, що вона підтвердила в судовому засіданні те, що позивачем порушено строк позовної давності, однак суд помилково прийшов до висновку про стягнення заборгованості в загальній сумі 5633,25 грн. Апелянт зазначає, що позиція щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов`язань викладена Великою Палатою у справі № 444/9519/12 провадження 14-10цс18. Крім того, вказує, що позивач діє недобросовісно, приховуючи факт стягнення заборгованості за даним кредитним договором за період з 26.04.2017 по 26.04.2018 в сумі 25565 грн. 83 коп. за виконавчим написом нотаріуса, цим самим намагається стягнути суму коштів в подвійному розмірі, що є неприпустимим.

За змістом апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 29 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № GP-5948944, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 12160 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 17 % річних на строк 36 місяців (а.с. 169-171).

Виконання кредитних зобов`язань повинні були здійснюватися щомісяця відповідно до Графіку платежів, передбаченого умовами договору.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 своєчасно не сплачувала кредит і тому виникла заборгованість за кредитом, яку банк просив стягнути на свою користь.

З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2016 Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», до якого перейшли права кредитодавця за кредитним договором (а.с. 181).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна повна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України, за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

На підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. А тому, з врахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитом та відсотками по щомісячних платежах в межах позовної давності (починаючи з 10.01.2016 по 29.01.2017) в розмірі 5633 грн. 25 коп.

Не заслуговує на увагу посилання в апеляційній скарзі на недобросовісність дій позивача та приховування ним факту стягнення кредитної заборгованості за виконавчим написом нотаріуса, оскільки здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 березня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай