ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/697/20 Головуючий суддя І інстанції Бібік О.В.
Провадження № 22-ц/818/4059/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 18 червня 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Бібік О.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Балаклійського районного суду Харківської області, Державної установи «СІЗО №25 м. Суми», та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції від суду,

встановив:

19 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із позовом до Балаклійського районного суду Харківської області, Державної установи «СІЗО №25 м. Суми», та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції від суду.

Позовна заява мотивована тим, що вироком Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2009 року його засуджено до довічного позбавлення волі та направлено для відбування покарання у Роменську виправну колонію Сумської області (№ 56), наразі тимчасово знаходиться в ДУ "Сумський слідчий ізолятор".

02.02.2018, 05.09.2019, 12.09.2019 представником ДУ "Сумський слідчий ізолятор" йому було вручені у розпечатаному вигляді листи Балаклійського районного суду Харківської області, які були адресовані на ім`я ДУ "Сумський слідчий ізолятор" для вручення йому.

Вважає, що такими діями Балаклійський районний суд Харківської області не виконав приписи ч. 3 ст. 222 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України № 2453-VI від 07.07.2010, якою встановлено порядок направлення судового рішення особам, які брали участь у справі, а ДУ "Сумський слідчий ізолятор", у свою чергу, не повертав до суду зазначену кореспонденцію, чим порушив положення ч. 4 ст. 113 КВК України та п. 5 Розділу ІІ Інструкції № 1304/5, якою передбачено вручення засудженому кореспонденції від суду у запечатаному вигляді, чим порушено його право на таємницю кореспонденції від суду, передбачене ст. 31 Конституції України, ч. 1 ст. 14 КПК України, ч. 2 ст. 7 КВК України, ч. 1 ст. 306 ЦК України та п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Внаслідок протиправних дій відповідачів йому завдано моральної шкоди, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду за захистом порушених прав.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд:

-стягнути з Державної казначейської служби України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 гривень, завданої йому Балаклійським районним судом Харківської області внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції, надісланої з Балаклійського районного суду Харківської області 30.01.2018 за №03-03/4/2018, від 02.09.2019 №18105/19 та від 06.09.2019 за №03-0221/19;

-стягнути з Державної установи «Слідчий ізолятор № 25 м. Суми» на його користь моральну шкоду у сумі 10000 гривень, завданої йому внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції, надісланої від Балаклійського районного суду Харківської області 30.01.2018 за №03-03/4/2018, від 02.09.2019 № 18105/19 та від 06.09.2019 за №3-02/21/19.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 березня 2020 року визначено територіальну підсудність справи Зміївському районному суду Харківської області.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18 травня 2020 року клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено, звільнено позивача від сплати судового збору в розмірі 840 грн на підставі ч.2 та п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір». Прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18 червня 2020 року провадження у справі в частині заявлених вимог до Балаклійського районного суду Харківської області було закрито з передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підстав. Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - передано до Ковпаківського районного суду м. Суми (40000, м. Суми Сумської області, вул. Першотравнева, 12) за територіальною підсудністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права в частині закриття провадження у справі та недотримання правил підсудності.

Вказав, що суд першої інстанції не мав повноважень щодо визначення територіальної підсудності справи, які у даному випадку належать суду апеляційної інстанції, та безпідставно частково закрив провадження у справі щодо відповідача - Балаклійського районного суду Харківської області, розглянувши це питання за відсутності позивача всупереч його заяви про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, внаслідок чого порушив право позивача на доступ до правосуддя.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу начальник Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» Яковлєв І.С. просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу залишити без змін.

На обґрунтування вказав, що ухвала прийнята судом без порушення норм матеріального та процесуального права.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу в.о. Голови Балаклійського районного суду Харківської області Тімонова В.М. просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу залишити без змін.

Зазначила, що ухвала прийнята судом без порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та представника відповідача - СІЗО №25 м. Суми в режимі відеоконференції суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Інші учасники справи, яким було відомо про апеляційний розгляд справи, у судове засідання не з`явилися, були повідомлені судом належним чином, тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за їх відсутності.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закриваючи провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Балаклійського районного суду Харківської області, Державної казначейської служби України в частині вимог до Балаклійського районного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції суд та передаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)», Державної казначейської служби України в частині вимог до СІЗР про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції за територіальною підсудністю до Ковпаківського районного суду м. Суми, суд першої інстанції з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України виходив з того, що предметом позову до суду є по суті оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), що нормами ЦПК України чи іншими законами України - не передбачено.

В іншій частині позову відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України відповідач знаходиться в межах територіальної підсудності Ковпаківського районного суду м. Суми, оскільки позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а згідно ч. 15 ст. 28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Суд при зміні територіальної підсудності розгляду справи також послався на п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України згідно якої суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 306 ЦК України фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції. Порушення таємниці кореспонденції може бути дозволено судом у випадках, встановлених законом, з метою запобігання злочинові чи під час кримінального провадження, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Наведені норми права передбачають позитивний обов`язок суду при здійсненні правосуддя гарантувати таємницю листування у відповідних, визначених законом межах.

При цьому оскарження вчинених з цього приводу судових рішень та відповідна процесуальна діяльність суду в таких справах мають судовий імунітет від позовних заяв, які ґрунтуються на недоліках та помилках суду (судді) під час таких проваджень. Такий імунітет має під собою конституційну основу у ст. 126 Основного Закону та легітимну мету, визначену у наведених нормах ст.ст. 55, 126 Конституції та ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., які гарантують право кожного на справедливий суд, елементом якого згідно принципу верховенства права, визначеного у ст. 10 ЦПК України, є незалежність і недоторканність судді та суду, та передбачають заборону впливу на суддю у будь-який спосіб.

Офіційне тлумачення наведеної норми ч.1 ст.126 Конституції України щодо гарантій незалежності і недоторканності суддів, яке викладено у Рішенні Конституційного суду України №19-рп/2004 від 01.12.2004 року, містить правову позицію, що незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Крім цього, положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

У ч. 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також визначено, що втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

У п.п. 35, 36, 40 постанови Великої Палати ВС від 8.05.2018 у справі №521/18287/15-ц (провадження №14-90цс18) з приводу можливості розгляду судом позовних вимог про реєстрацію та розподіл через АСДС прийнятих канцелярією суду заяв, про відновлення вилучених зі справи документів, розділу справ та ухвалення рішення суду, - була висловлена наступна правова позиція: розгляд судом позовних вимог про зобов`язання іншого суду вчинити певні процесуальні дії та (або) ухвалити рішення, пов`язане з розглядом іншої судової справи, провадження в якій відкрито, Закони України не передбачають; оскарження судових рішень, діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ. Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Такий порядок передбачений у ч. 5 ст. 1176 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Однак, суд не звернув уваги, що у даному випадку підставою для заявленого позову до суду є не процесуальні дії суду чи процедура розгляду справи, а надсилання поштової кореспонденції у відкритому чи закритому конверті не пов`язані із здійсненням судом правосуддя, що перебуває під вищевказаним імунітетом від позову заради збереження незалежності суду. Той факт, що надсилання судом поштою копії судового рішення має публічний, а не приватний характер, не змінює цивільно-правовий характер спору на такий, що має розглядатися в адміністративному порядку, або відповідно до згаданої норми ч. 5 ст. 1176 ЦК України.

У статті 1167 ЦК України визначено:

1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

У ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач обґрунтував свій позов до суду тим, що зазначена судова установа після постановлення нею по суті процесуального рішення у цивільній справі 585/843/17 у позапроцесуальному порядку і при безпосередньому нездійсненні нею правосуддя надіслала на адресу позивача, який перебуває у місцях позбавлення волі, судову кореспонденцію.

З огляду на це, суд помилково застосував ч. 4 ст. 263 ЦПК України та взяв до уваги правові висновки стосовно процесуального імунітету судів та суддів від позовів, пов`язаних з їх процесуальною діяльністю, що стосуються вчинення судом певних процесуальних дій і ухвалення судових рішень, невчасного, з порушенням процесуальних норм надсилання копії ухвали, які були висловлені у постановах Великої палати ВС від 8.05.2018 у справі №521/18287/15-ц (провадження №14-90цс18), від 21.11.2018 у справі №757/43355/16-ц (провадження №14-399цс18), від 29.05.2019 у справі №489/5045/18 (провадження №14-191цс19), що за обставинами тих справ не є релевантними до цієї справи.

Що стосується змінити територіальної підсудності, то в цьому питанні колегія суддів виходить з наступного.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 30 березня 2020 року за правилами ч. 1 ст. 26 ЦПК України територіальну підсудність позовної заяви ОСОБА_1 , одним з відповідачів якої є Балаклійський районний суд Харківської області, було визначено Зміївському районному суду Харківської області (а.с. 20).

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 18 травня 2020 року було відкрито провадження у справі (а.с. 47-48).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Оскільки у даному випадку відсутні передбачені у ст. 30 ЦПК України підстави для розгляду справи в порядку виключної територіальної підсудності, згадана судом норма п. 1 ч. 1 ст. 30 ЦПК України у даному випадку не підлягала застосуванню.

Таким чином суд першої інстанції помилково застосував норму п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України для закриття провадження в частині позову, заявленого до Балаклійського районного суду Харківської області, та передав справу до Ковпаківського районного суду м. Суми для подальшого розгляду решти позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки суд першої інстанції у оскарженій частині ухвалив судове рішення з порушення норм процесуального права, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду в частині закриття провадження у справі та направлення її до іншого суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду Зміївського районного суду.

Оскільки судом першої інстанції оскарженою ухвалою позов по суті не розглядався, то відповідно до ст. 367 ЦПК України скарга в частині ухвалення рішення по суті судом апеляційної інстанції також не розглядається.

Перерозподіл судових витрат за подання апеляційної скарги у розмірі 420,40 грн., стягнення якого з ОСОБА_1 було відстрочено до розгляду апеляційної скарги, слід здійснити судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи по суті згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК України..

Керуючись ст.ст.259, п. 6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 18 червня 2020 року - скасувати. Справу повернути до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розподіл судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 420,40 грн., стягнення якого з ОСОБА_1 було відстрочено до розгляду апеляційної скарги, здійснити судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 вересня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.