Ухвала

Іменем України

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 404/2924/20

провадження № 61-13849ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Стрільчука В. А., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану їх представником ОСОБА_3 , на постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького, приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Биков Сергій Євгенович, про визнання недійсними електронних торгів, скасування свідоцтва про придбання майна та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просили накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 15014522, що належить на праві власності ОСОБА_4 , посилаючись на те, що вони мають намір звернутися до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В., Акціонерного товариства (далі - АТ) «Державний ощадний банк України», Державного підприємства (далі - ДП) «Сетам», ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького, приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Биков С. Є., про визнання недійсними електронних торгів з продажу арештованого майна, скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 12 травня 2020 року № 325, скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Обґрунтовуючи заяву зазначали, що у спірній квартирі проживають ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_5 (внук та син заявниць). Власником квартири є ОСОБА_1 .

Незважаючи на судовий розгляд справ №404/3464/17 за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатної квартири, загальною площею 70,72 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та № 404/13893/13-ц за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, у зв`язку з оскарженням звіту про оцінку спірної квартири, а також проживання у цій квартирі неповнолітньої дитини і відсутність дозволу служби у справах дітей, їх житло було виставлено на торги та згідно з протоколом від 30 квітня 2020 року № 447803 реалізовано переможцю торгів - ОСОБА_4 .

Суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Експертно- правова консалтингова компанія «Юрекс» було складено звіт про незалежну оцінку майна від 14 грудня 2019 року, згідно з яким ринкова вартість спірної квартири становить 529 841,00 грн. З торгів вказана квартира була реалізована за 423 872,80 грн. Про проведення оцінки арештованого майна їх не повідомляли, майно ніхто не оглядав, про існування цієї оцінки ОСОБА_1 дізналася після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Заявники не згодні з визначеною вартістю арештованого приватним виконавцем нерухомого майна, вважають, що така в декілька разів занижена від реальної ринкової вартості. Звіт про проведену оцінку арештованого майна ОСОБА_1 для ознайомлення не надавався, про його наявність її повідомлено не було, чим порушено її право на висловлення зауважень та надання пропозицій.

Крім того, зазначали, що приватним виконавцем не враховано, що у вказаній квартирі проживає також неповнолітня дитина, а передача на реалізацію арештованого майна без дозволу служби у справах дітей є порушенням норм чинного законодавства.

На підставі викладеного ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають неправомірними дії приватного виконавця, внаслідок яких ОСОБА_1 протиправно позбавлено права власності на квартиру.

Вказували, що у разі задоволення судом їх позовних вимог, у особи, яка стала новим власником спірної квартири, виникнуть зобов`язання щодо повернення всього, що вона одержала.

Разом з тим, є обґрунтовані підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідачі можуть вчинити дії щодо відчуження спірного майна, оскільки останні не реагували на письмові звернення щодо необхідності зупинення електронних торгів. Вчинення відповідачами зазначених дій значно ускладнить ефективне відновлення порушених прав позивачів, потребуватиме від них значних зусиль та витрат.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Забезпечено заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 15014522, що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір щодо права власності та реалізації нерухомого майна. Судом визнано обґрунтованими доводи заявниць, що до вирішення спору квартира може бути реалізована третім особам, що в свою чергу може свідчити про можливе порушення законних прав та інтересів позивачів та неповнолітньої дитини. Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 01 вересня 2020 року ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 травня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційний суд виходив з того, що ухвала суду першої інстанції не містить жодного обґрунтованого доводу на підтвердження наявності визначених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У вересні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Заявники зазначають, що задовольняючи апеляційні скарги приватного виконавця Золотарьової Т. В. та ОСОБА_4 , апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що застосований захід забезпечення позову є неспівмірним з предметом позову. Вважають, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що накладення арешту на спірну квартиру є доцільним, а невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивачів і утруднити виконання рішення суду у майбутньому. Вказують на те, що існує реальна загроза перепродажу квартири, у зв`язку з чим відновлення права власності ОСОБА_1 на неї потребуватиме додаткових зусиль і витрат.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, серед яких є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом спору у даній справі є вимоги про: визнання недійсними електронних торгів з продажу арештованого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів № 325 , виданого 12 травня 2020 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Биковим С. Є.; скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. перебуває зведене виконавче провадження № 59223634 щодо боржника ОСОБА_1 , до якого включено виконавчі провадження:

- ВП № 59047363, відкрите 08 травня 2019 року з примусового виконання виконавчого листа № 404/1383/13-ц, виданого 20 травня 2013 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія - Кіровоградське обласне управління, заборгованості у розмірі 70 127,81 грн;

- ВП № 59046938, відкрите 08 травня 2019 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-1675/10, виданого 12 вересня 2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 295 095,23 грн заборгованості за кредитним договором, 1 700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

- ВП № 58966694, відкрите 23 квітня 2019 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-2524/l1, виданого 07 грудня 2012 Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Кіровоградського обласного управління заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії у розмірі 466 554,06 грн.

В ході проведення виконавчих дій з примусового виконання зведеного виконавчого провадження приватним виконавцем проведено перевірку майнового стану боржника та встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебуває квартира АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки згідно іпотечного договору з ВАТ «Державний ощадний банк України» від 30 січня 2008 року № 244, посвідченого приватним нотаріусом Алфімовою І. М., а також будинок АДРЕСА_3 .

14 листопада 2019 року приватним виконавцем описано та накладено арешт на спірну квартиру, встановлено обмеження права користування: заборона відчуження, зміни та пошкодження майна, проведення реєстрації осіб.

Постановою приватного виконавця від 05 грудня 2019 року призначено суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні - ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «Юрекс», яким проведено незалежну оцінку майна (спірної квартири) та визначено ринкову вартість об`єкта оцінки у сумі 529 841,00 грн без урахування ПДВ.

12 лютого 2020 року приватним виконавцем подано до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна.

30 квітня 2020 року спірна квартира була реалізована шляхом проведення електронних торгів, переможцем яких визнано ОСОБА_4 .

За результатами електронних торгів 12 травня 2020 року приватним виконавцем оформлено акт про реалізацію предмета іпотеки. Цього ж дня за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру.

Встановивши, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, жодним чином не обґрунтував, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування такої ухвали.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що застосований захід забезпечення позову неспівмірний з предметом спору, яким є вимоги немайнового характеру щодо нерухомого майна, зокрема, про визнання недійсними електронних торгів з продажу арештованого майна. Виконання такого рішення ставиться в залежність виключно від виконання боржником (боржниками) певного ряду дій. Ймовірність утруднення або невиконання рішення суду у такому випадку пов'язується виключно з обставинами можливого ухилення боржника (боржників) від виконання дій, визначених в якості предмета позову.

Апеляційний суд дійшов висновку, що заявниками не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що дії відповідачів, у тому числі власника спірної квартири, спрямовані на ухилення від виконання рішення у разі задоволення позову. Доводи заяви про забезпечення позову ґрунтуються виключно на безпідставних та недоведених припущеннях, що помилково не взято до уваги судом першої інстанції.

Апеляційним судом враховано, що шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, дозволяється забезпечувати лише позов майнового характеру.

Крім того, апеляційний суд визнав підставними доводи апеляційних скарг приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Т. В. та ОСОБА_4 щодо того, що постановляючи ухвалу суд першої інстанції фактично вдався до вирішення спору по суті позовних вимог, що не відповідає вимогам процесуального закону та суперечить самій суті та меті вжиття заходів забезпечення позову.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявників з його змістом.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поданою їх представником ОСОБА_3 , на постанову Кропивницького апеляційного суду від 01 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьової Тетяни Валентинівни, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету міської ради міста Кропивницького, приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Биков Сергій Євгенович, про визнання недійсними електронних торгів, скасування свідоцтва про придбання майна та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. А. Стрільчук