Ухвала

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 466/6293/16-ц

провадження № 61-35490св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року у складі судді Глинської Д. Б. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяки Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частини будинку.

Позовна заява мотивована тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 ними було набуто ряд майна, зокрема, будинок оздоровчого профілю під літерою «А-1», площею 236,3 кв. м, будівлю прохідної під літерою «Б-1», загальною площею 6 кв. м, приміщення кафетерію під літерою «В-1», загальною площею 60 кв. м, на АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2010 року шлюб із відповідачем ОСОБА_2 розірвано.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 червня 2011 року затверджено мирову угоду від 24 червня 2011 року, укладену між нею та відповідачем ОСОБА_2 , за умовами якої сторони визнають, що будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку, загальною площею 246,3 кв. м, бані під літерою «Б» та будинку оздоровчого профілю на АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя її, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки набуте ними під час шлюбу.

Відповідно до мирової угоди ОСОБА_2 визнає за нею право власності на 1/2 будинковолодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку, загальною площею 246,3 кв. м, бані під літерою «Б» та на 1/6 ідеальну частку незавершеного будівництвом будинку оздоровчого профілю на АДРЕСА_1 , про що внесені відповідні відомості при здачі об`єкта до експлуатації та оформлені права власності. За ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/2 будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Уточнивши позов позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь ринкову вартість 1/2 частки спірного будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 1 302 408,54 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року рішення суд першої інстанції залишено без змін.

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу з суду першої інстанції.

У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У жовтні 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі № 466/6293/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки будинковолодіння, до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи № 521/2993/13-ц.

У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 398 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року поновлено касаційне провадження у справі № 466/6293/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки будинковолодіння.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо: після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.

У разі закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Перевіривши доводи зазначеної заяви, а також ураховуючи те, що відмова від касаційної скарги не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, колегія суддів дійшла висновку про те, що слід прийняти відмову від касаційної скарги та закрити касаційне провадження у справі.

Керуючись статтями 396, 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від касаційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2018 року.

Закрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки будинковолодіння.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко