Головуючий суддя у 1 інстанції - Баличева М.Б.
справа №363/1424/19
провадження № 22-ц/824/6166/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Журби С.О., Приходька К.П.

за участю секретаря судового засідання - Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Садове товариство «Лагуна» про визнання права на спільну часткову власність, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Вишгородського районного суду Київської області з указаною позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа: Садове товариство «Лагуна», в якій просили визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 об`єктом спільної часткової власності підстанцію КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 номер 353, частину мережі, що відходить від підстанції КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 № 353, а також введеного в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, в якому знаходиться електропідстанція, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка та розташована на території садового товариства «Лагуна»; визнати за ОСОБА_2 право власності на частку у спільній власності, розташованій за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, що знаходиться на території садового товариства «Лагуна» - підстанції КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 номер 353, частину мережі, що відходить від підстанції КТПУ - 1К-160/6/0,4 У1, № 353, а також частини введеного в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, в якому знаходиться електропідстанція, у розмірі 34%, що як частка у грошовому еквіваленті складає 100 000 грн; визнати за ОСОБА_3 право власності на частку у спільній власності, розташованій за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, що знаходиться на території садового товариства «Лагуна» - підстанції КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 номер 353, частину мережі, що відходить від підстанції КТПУ - 1К-160/6/0,4 У1, № 353, а також частини введеного в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, в якому знаходиться електропідстанція, у розмірі 33%, що як частка у грошовому еквіваленті складає 100 000 грн; визнати за ОСОБА_4 право власності на частку у спільній власності, розташованій за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, що знаходиться на території садового товариства «Лагуна» - підстанції КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 номер 353, частину мережі, що відходить від підстанції КТПУ - 1К-160/6/0,4 У1, № 353, а також частини введеного в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, в якому знаходиться електропідстанція, у розмірі 33%, що як частка у грошовому еквіваленті складає 100 000 грн.

В обґрунтування вимог зазначали, що згідно Договору №1-лаг від 11.11.2005 року, укладеного між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_7 з іншої сторони, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зобов`язалися надати ОСОБА_7 кожний, а ОСОБА_7 отримавши ці кошти зобов`язалася від власного імені, однак в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_5 придбати електрокабель, електропідстанцію та укладати договори щодо встановлення вказаного обладнання, укладати договори щодо прокладення та підключення електромережі до підстанції, оформлювати з Вишгородським РЕС договори щодо підключення та доставляння електроенергії.

Будівництво та встановлення електропідстанції було розпочато на земельній ділянці розміром 1,0137 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівської сільської ради, СТ «Лагуна», та належала на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 13 грудня 2005 року серія ЯБ № 329858 відповідачу ОСОБА_7 .

Згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки від 12 лютого 2008 року вищезазначена земельна ділянка у розмірі 0,1639 га ОСОБА_7 була продана позивачу ОСОБА_2 . Згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки від 13 лютого 2008 року вищезазначена земельна ділянка у розмірі 0,59 га відповідачем була продана ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 5 Договору, сторони домовилися, що право власності на електропідстанцію та кабелі від неї належать учасникам.

Указали, що з 09 грудня 2008 року до теперішнього часу право на електропідстанцію (трансформаторна комплектації КТПУ-1К-160/06/0,4 У1) та електромережу разом із закінченим будівництвом приміщенням для розміщення підстанції прийнятим до експлуатації згідно Акта ведення в експлуатацію від 26 квітня 2006 року належить сторонам у відповідних частках. Підстанція трансформаторна комплектації КТПУ-1К-160/06/0,4 У1 була придбана та належним чином встановлена.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер та спадкоємцем за законом на все майно померлого є його дружина ОСОБА_2 . Після введення електропідстанції в експлуатацію вони відкрито та безперешкодно користуються електроенергією, однак, відсутність у сторін будь-яких правовстановлюючих документів створює для них негативні наслідки, у зв`язку з чим вони були змушені звернутися до суду із даним позовом.

На підставі викладеного, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 об`єктом спільної часткової власності підстанцію КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 номер 353 та частину мережі, що входить від підстанції КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 № 353, а також введеного в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, в якому знаходиться електропідстанція розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, яка розташована на території садового товариства «Лагуна».

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частку у спільній власності розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, яка розташована на території садового товариства «Лагуна» - підстанції КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 номер 353 та частину мережі, що відходить від підстанції КТПУ - 1К-160/6/0,4 У1, № 353, а також частини введеного в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, в якому знаходиться електропідстанція, в розмірі 34%, що як частка у грошовому еквіваленті складає 100 000 (сто тисяч) гривень.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на частку у спільній власності розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, яка розташована на території садового товариства «Лагуна» - підстанції КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 номер 353 та частину мережі, що відходить від підстанції КТПУ - 1К-160/6/0,4 У1, № 353, а також частини введеного в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, в якому знаходиться електропідстанція, в розмірі 33%, що як частка у грошовому еквіваленті складає 100 000 (сто тисяч) гривень.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на частку у спільній власності розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, яка розташована на території садового товариства «Лагуна» - підстанції КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 номер 353 та частину мережі, що відходить від підстанції КТПУ - 1К-160/6/0,4 У1, № 353, а також частини введеного в експлуатацію об`єкта нерухомого майна в якому знаходиться електропідстанція, в розмірі 33%, що як частка у грошовому еквіваленті складає 100 000 (сто тисяч) гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на сторін.

Скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, неправосудним та таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції маючи в матеріалах справи докази того, що підстанція КТПУ-1К-160/6/0,4 належить та перебуває у володінні, користуванні і розпорядженні ОСОБА_1 , не залучив останню до участі у справі, чим грубо порушив її права на володіння, користування та розпорядження майном.

Посилаючись на частину першу статті 392 ЦК України, якою передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, зазначає, що відповідач під час розгляду справи не оспорювала право власності позивачів на підстанцію та визнавала його.

Вказує на те, що трансформаторна підстанція, що була передана ОСОБА_1 за актом приймання-передачі №472 та трансформаторна підстанція, що нібито є предметом розгляду у справі, є одна й та сама.

Зауважує, що на підтвердження того, що з 2008 року по сьогоднішній час позивачі користуються електроенергією від спірної підстанції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надано жодних доказів.

Також зазначає, що позивачами не доведено, а судом першої інстанції не з`ясовано - де та на якій земельній ділянці знаходиться спірна підстанція, оскільки земельної ділянки площею 0,4387 га та кадастровим номером :33:034:0047 у зв`язку з її поділом вже не існує.

Уважає, що суд першої інстанції неправомірно відкрив провадження у справі, не перевіривши відповідність позовної заяви вимогам статті 185 ЦПК України.

05 березня 2020 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_8 подано доповнення до апеляційної скарги. Так, апелянт, зокрема зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що спірна підстанція знаходиться в якомусь об`єкті нерухомого майна, який введено в експлуатацію.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

У судовому засіданні було опитано свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що є сином ОСОБА_1 , під час купівлі будинку передавалась у власність також і трансформаторна підстанція, він особисто є відповідальним за обслуговування даної ТП відповідно до договору з енергокомпанією, також зазначив, що інші учасники справи повідомлялись про зміну власника ТП.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та наявні всі підстави для визнання права спільної часткової власності на електропідстанцію КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 номер 353, частину мережі, що відходить від підстанції КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 № 353, а також введеного в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, в якому знаходиться електропідстанція.

Висновки суду є помилковими і такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом установлено, що 11 листопада 2005 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено Договір № 1-лаг, відповідно до умов якого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 передає, а ОСОБА_7 приймає грошові кошти в розмірі 150 000 гривень з кожного. ОСОБА_7 за отриманні грошові кошти, від свого імені, але в інтересах учасників договору закупає електрокабель, електропідстанцію та укладає договір на установку електропідстанції, обладнання її окремими лічильниками, укладає договори на прокладку та підключення електрокабелю від високовольтної ЛЕП до електропідстанції, оформлює договори з Вишгородським РЕС на підключення та поставку електроенергії.

Відповідно до п. 5 вказаного Договору, сторони домовилися, що право власності на електропідстанцію та кабелі від неї належать учасникам.

Частиною 10 Договору передбачено, що ОСОБА_7 не має права без згоди учасників передавати майнові права на електропідстанцію та електромережу, а також право щодо обліку використовуваної електроенергії.

09.12.2008 року до основного Договору будо укладено Додаток, який є невід`ємною частиною основного Договору, згідно з п. 2 якого ОСОБА_5 передала на користь ОСОБА_10 33,33% своєї участі у даному договорі, які складають 100 000 гривень, внаслідок чого остання зобов`язалася сплатити останньому ці кошти під час підписання даного додатку.

ОСОБА_10 на виконання взятих на себе зобов`язань отримала Акт про допуск в експлуатацію електроустановки від 26.04.2006 року, а також акт Державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва в експлуатацію від 24.06.20063 року, згідно висновку якого змонтовану КТП 6/0,4 з трансформатором 160 кВА прийняти в експлуатацію та даний акт є підставою для оформлення права власності за збудований об`єкт і підключення його до державної статистичної звітності .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер та спадкоємцем за законом на все майно померлого є його дружина ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 та листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьмич В.М. від 26.11.2018 року № 403/0244.

Листом від 16.12.2019 року №443 ПрАТ «Київобленерго» повідомило суд про те, що за даними оператора системи розподілу на території садового товариства «Лагуна» встановлено КТПУ-1К-160/6/04, яка має диспетчерський номер 472, а не 353.

27.04.2006 року між електропотачальником та ОСОБА_7 було укладено договір про приєднання №135 та розроблено технічні умови, 16.06.2006 року було укладено договір про користування електричною енергією № Ж-70.

02.10.2013 року ОСОБА_7 звернулась до електропочтачальника із заявою, в якій просила розірвати договір про користування електричною енергією у зв`язку з передачею трансформаторної підстанції новому власнику.

04.10.2013 року договір про користування електричною енергією № 200934378 було укладено між ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_1

25.01.2018 року у зв`язку з переобладнанням об`єкту споживача електроустановками для опалення та нагрівання води, договір про користування електричною енергією між сторонами було переукладено.

Наразі, електрична енергія постачається до садового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору № 200934378 від 25.01.2018 року.

З копії договору про користування електричною енергією № Ж-70 убачається, що підстанція КТПУ-1К-160/6/0,4 має диспетчерський номер 472, а не 353, про що також зазначено і у відповіді ПрАТ «Київобленерго» від 16.12.2019 року №443 на запит суду.

У заявці від 02 жовтня 2013 року ОСОБА_7 просила ПАТ «Київенерго» розірвати договір про користування електричною енергією у зв`язку з продажем будинку і передачею ТП новому власнику.

Так, 04 жовтня 2013 року ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору придбала цілий садовий будинок №2 з усіма кліматичними системами, освітленням та системами енергозабезпечення будинку, в тому числі резервними, який розташований на земельній ділянці площею 0,1185 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 04 жовтня 2013 року договір про користування електричною енергією було укладено між ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_1 .

Відповідно до копії акта прийому-передачі від 07 жовтня 2013 року КТП-472 6/0,4 кВт, ОСОБА_7 передала, а ОСОБА_1 прийняла, зокрема трансформаторну підстанцію №472.

25 січня 2018 року ОСОБА_1 уклала з ПрАТ «Київобленерго» договір №200934378 про постачання електроенергії до садового будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що підстанція КТПУ-1К-160/6/0,4 має диспетчерський номер 472, а не 353, як зазначено в позовній заяві та згідно матеріалів справи власником, володільцем та користувачем останньої є ОСОБА_1 з 2013 року.

Вказані обставини щодо належності електропідстанції ОСОБА_1 також були підтверджені у судовому засіданні і свідком ОСОБА_9 .

Зворотного сторонами по справі суду не надано, доводи та докази, надані суду на підтвердження викладених ОСОБА_1 обставин, ані позивачами, ані відповідачем не спростовано.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги заявлені про визнання об`єктом спільної часткової власності підстанцію КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 номер 353, частину мережі, що відходить від підстанції КТПУ-1К-160/6/0,4 У1 № 353, а також введеного в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, в якому знаходиться електропідстанція, а також визнання права власності на частку в указаній спільній власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тобто предметом спору заявлено електропідстанцію.

Згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК БС).

ДК БС призначено для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні.

Відповідно до ДК БС будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.

До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

Інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та т. ін.

До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно-посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди та т. ін.

Трансформаторні станції та підстанції місцевих електромереж відповідно ДК БС належать до інженерних споруд.

Визначення трансформаторної підстанції та комплектної трансформаторної підстанції наведене у ДГС 24291-90 «Електрична частина електростанції та електричної мережі. Терміни та визначення».

Відповідно до ДГС 24291-90 електрична підстанція - це електроустановка, призначена для прийому, перетворення і розподілу електричної енергії, складається з трансформаторів або інших перетворювачів електричної енергії, пристроїв управління, розподільних і допоміжних пристроїв по ДГС 19431. В свою чергу, трансформаторна підстанція - це електрична підстанція призначена для перетворення електричної енергії однієї напруги в енергію іншої напруги за допомогою трансформаторів. Комплектна трансформаторна підстанція (КТП) - це підстанція, що складається з шаф або блоків з вбудованим в них трансформатором і іншим устаткуванням розподільного пристрою, поставляється в зібраному або підготовленому для збірки вигляді

Корпус таких підстанцій виготовляється збірно-зварювальним способом з металу. Внутрішнє наповнення підстанції знаходиться в прямій залежності від її прямого призначення.

Наведене свідчить, що комплектна трансформаторна підстанція (КТП) не містить обов`язкових ознак нерухомого майна, визначених ст. 181 ЦК України, оскільки її можливо перемістити і це не призведе до її знецінення та зміни її призначення.

Таким чином, вимоги про визнання права власності за позивачами та відповідачкою на електропідстанцію, яка не є нерухомим майном, та яка передана самою відповідачкою ОСОБА_1 на підставі акта передачі, є необґрунтованими.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 під час розгляду справи не заперечувала та не оспорювала права власності позивачів на об`єкт нерухомості, у якому знаходилася електропідстанція, у поясненнях від 07 листопада 2019 року зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, станом на час ухвалення оскаржуваного рішення спір між сторонами по справі був відсутній, оскільки відповідач визнавала право власності позивачів на спірне майно.

Виходячи з наведеного, колегія уважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином докази по справі, не з`ясував у власності, користуванні та володінні якої особи перебуває спірна підстанція, у зв`язку з чим не залучив до участі у справі ОСОБА_1 , хоча такі відомості містилися в матеріалах справи, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють питання щодо права власності та залишив поза своєю увагою, що електропідстанція не містить обов`язкових ознак нерухомого майна, визначених ст. 181 ЦК України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання права спільної часткової власності на спірне майно, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи при вирішенні позову, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи наведене підлягає відшкодуванню сплачений ОСОБА_1 за розгляд апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3000 грн за рахунок позивачів по 1500 грн з кожного.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіС.О. Журба К.П. Приходько