Справа № 474/1274/19
Провадження № 2/474/59/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

23.07.20 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Фасій В.В.

при секретарі судового засідання - Багрін Н.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2

без участі: відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати останню такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , співвласником якого також являється його дружина (третя особа по справі) - ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_3 являється колишньою дружиною його сина, тобто доводилась йому невісткою, а тому була зареєстрована за його ж адресою. З 2014 року відповідач поїхала на роботу у м. Київ і по теперішній час про місце перебування останньої нічого не відомо. Відповідач ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали останній у вказаному будинку немає, перешкод у проживанні в ньому відповідачу ніхто не чинив. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. А тому на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України, просить визнати останню особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні 23.07.2020р., позивач ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні, дав свою згоду на заочний розгляд справи. Крім цього, просив судові витрати зі сплати судового збору при пред`явлені позову залишити за ним.

Після оголошення перерви в судовому засіданні на 16 год. 20 хв. цього ж дня, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою (вх. № 3175 від 23.07.2020 року) про закінчення судового розгляду справи в його відсутність, свідчення дані ним у судовому засіданні підтримує повністю та наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог. Дає свою згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_3 , двічі будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в порядку передбаченому ч. 8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по зареєстрованому місцю проживання відповідача, рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 847 на 03.07.2020р., № 331 на 23.07.2020р., які повернуті з відміткою поштового відділення «про відсутність адресата», а також через опублікування двічі оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), на розгляд справи не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи в її відсутність чи відкладення та відзив на позовну заяву не надала.

У судовому засіданні 23.07.2020р., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримала повністю та не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог.

Після оголошення перерви в судовому засіданні на 16 год. 20 хв. цього ж дня, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою (вх. № 3176 від 23.07.2020 року) про закінчення судового розгляду справи в її відсутність, свідчення дані нею у судовому засіданні підтримує повністю та не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи, суд прийняв рішення про розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так, як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до приписів ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

-позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , співвласником якого також являється дружина позивача (третя особа по справі) - ОСОБА_2 (договір купівлі-продажу від 22.06.1988 року, показання позивача ОСОБА_1 в якості свідка, показання третьої особи ОСОБА_2 в якості свідка);

-відповідач ОСОБА_3 зареєстрована по АДРЕСА_1 , як колишня невістка позивача, з 2014 року не проживає по місцю реєстрації, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу у вказаному будинку немає, позивач та третя особа перешкод відповідачу у користуванні житловим приміщенням не чинили (довідка № 6611 від 10.12.2019 року Врадіївської селищної ради Миколаївської області, акт обстеження місця проживання мешканців вищевказаного житлового будинку від 11.12.2019 року, показання позивача ОСОБА_1 в якості свідка, показання третьої особи ОСОБА_2 в якості свідка);

-неповнолітні діти відповідача (онуки позивача та третьої особи) - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживають разом з батьком (сином позивача та третьої особи) - ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , відповідач ОСОБА_3 покинула родину, з дітьми разом не проживає, не займається їх вихованням та не турбується за їхнє здоров`я, допомогу у вихованні дітей надають позивач (дідусь) ОСОБА_1 та третя особа (бабуся) ОСОБА_2 (акт обстеження житлово-побутових умов, довідка № 6611 від 10.12.2019 року Врадіївської селищної ради Миколаївської області, показання позивача ОСОБА_1 в якості свідка, показання третьої особи ОСОБА_2 в якості свідка);

-рішенням сесії від 01.10.1987 року Врадіївської селищної ради Миколаївської області проведено пере нумерацію вищевказаного будинку з № НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 та рішенням сесії № 21 від 29.01.2016 року назву вулиці Куйбишева перейменовано на Радісна (довідка Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 3485 від 07.08.2019 року, показання позивача ОСОБА_1 в якості свідка, показання третьої особи ОСОБА_2 в якості свідка).

В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідач з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком позивача та відсутня там, не сплачує комунальні послуги, що, в свою чергу, свідчить про втрату нею інтересу щодо права на користування цим житлом.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.

Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Таким чином, порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та клопотання позивача, судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-275,279, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровану по АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - будинком АДРЕСА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору при пред`явлені позову в сумі 768 грн. 40 коп., залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням ( АДРЕСА_1 ).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення (30 днів) починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Фасій