Провадження № 2/947/1220/20
Київський районний суд м. Одеси
У складі судді Калашнікової О.І.
При секретарі Шеховцевій О.В.,
За участю представника позивача ОСОБА_1
Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-
Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 19.12.2019 року відкрите спрощене позовне провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, з повідомленням сторін про дату, час та місце слухання справи.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав і доводив, що ОСОБА_3 в 2013 році добровільно залишила житло і не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , що належить на праві власності її матері ОСОБА_2 .
Відповідач до суду не з`явилась, сповіщалась у відповідності до вимог закону за місцем реєстрації, відзив на позов не надала, фактичне місце мешкання відповідача судом не встановлено. За згодою сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Суд вислухав представника позивача, вивчив матеріали справи і встановив наступне:
квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 / НОМЕР_1 від 14 грудня 1998 року, виданого управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету Одеської міської ради. В квартирі мають реєстрацію окрім власника її син ОСОБА_4 , донька ОСОБА_3 , онука ОСОБА_5 , 2007 року народження. Сторона позивача пояснює, що в 2013 році донька власника квартири - ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання до іншої країни - до ОСОБА_6 , де вийшла заміж, але через рік шлюб розірвала і змінила місце проживання. Більше 5 років ОСОБА_3 не підтримує стосунків з матір`ю, тому позивачу не відоме фактичне місце мешкання доньки.
Представник позивача доводить, що відповідач не несе витрат на утримання квартири, в квартирі речі, належні відповідачу відсутні, що наявність у відповідача реєстрації по належному ОСОБА_2 житловому приміщенні, порушує право власності на цю квартиру, тому як позивач зобов`язана сплачувати комунальні послуги за осіб, що мають реєстрацію по квартирі, оформити реєстрацію інших членів родини без згоди відповідача позивач не має можливості.
На обґрунтування своїх вимог сторона позивача посилається на такі докази: довідку з місця реєстрації, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтво про право власності на квартиру, свідоцтво про народження відповідача, свідоцтво про шлюб дочки, акт, складений сусідами позивача про не проживання ОСОБА_7 з 2013 року в квартирі АДРЕСА_1 . Акт посвідчений головою ОСББ «Аместист» .
Дослідивши надані позивачем докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав:
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
В пункті 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містяться роз`яснення «усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою». У відповідності до п.39. вищеназваної Постанови Пленуму ВССУ « члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК».
З огляду на викладене до даних правовідносин належить застосовувати положення статті 405 ЦК.
Частина 2 ст.405 ЦК України визначає, що «член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом», а ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї.
Суд погоджується з доводами позивача, що наявність у ОСОБА_3 по квартирі АДРЕСА_1 порушують інтереси власника житлового приміщення, яка самотужки сплачує вартість комунальних послуг по квартирі за усіх осіб, що мають реєстрацію по квартирі, а не за фактично проживаючих в цій квартирі. Крім того, наявність реєстрації у відповідача створює власнику квартири незручності в реалізації права власності на це житло власник зареєструвати в житловій кімнаті інших осіб має право за письмовою згодою відповідача.
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не отримав будь-яких доказів, що спростовують доводи позивачевої сторони.
Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Така ж норма закріплена і в ч.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Керуючись ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою особою, що втратила право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Калашнікова О. І.