ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«12» березня 2020 року м. Херсон

Справа № 766/25600/18

Провадження № 22-ц/819/395/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарДундич А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О. В. від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ідеальну частку у спільному майні подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на ідеальну частку у спільному майні, посилаючись на те, що у період перебування у шлюбі з відповідачем, 16 липня 2016 року вони придбали трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому стороною (покупцем) по договору купівлі-продажу є ОСОБА_1 .

На час звернення з позовом до суду, сімейні стосунки між ними погіршилися, вони перестали проживати однією сім`єю.

Формально зазначена квартира належить йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності, однак він не має можливості реалізувати належне йому право власності.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у користуванні квартирою та не визнає за ним право власності на нею, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з березня 2015 року вона разом з відповідачем розпочали проживати однією сім`єю, а 31 грудня 2015 року зареєстрували шлюб.

16 липня 2016 року вона придбала спірну квартиру у спільну з ОСОБА_3 власність.

У серпні 2015 року вона та ОСОБА_3 за спільні кошти в розмірі 28 000 доларів США придбали автомобіль «Acura Mdx», 2010 року випуску, який використовувався ними спільно.

15 березня 2016 року ОСОБА_3 за дорученням на право розпорядження спірним автомобілем його відчужив, однак продаж автомобіля відбувся без її згоди.

20 жовтня 2018 року ними було набуто за договором купівлі-продажу автомобіль HONDA ACORD, 2011 року випуску. 19 грудня 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Преміум авто люкс» на реалізацію вказаного автомобіля укладено договір комісії, а 26 грудня 2018 р. між товариством та ОСОБА_4 (матір`ю відповідача за зустрічним позовом) укладено договір купівлі-продажу автомобіля та зареєстровано за останньою право власності на автомобіль.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_3 приховав спільне майно.

ОСОБА_1 зазначала, що вона проживає разом зі спільною з ОСОБА_3 дитиною та дитиною від першого шлюбу. В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває справа про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на неї та дитину.

Згідно наявних у неї квитанцій, витрати на проживання у період з січня по травень 2019 року склали 27 765,44 грн, витрати на відвідування молодшою дитиною дошкільного закладу «Смайлик» складають 9 000 грн, а додаткові послуги в КЗ «НВК «ШГП» ХОР складають 24 200,00 грн. За наявними квитанціями витрати у середньому складають більше 12 000 грн на місяць.

Відповідачем сплачуються аліменти у розмірі 2 000,00 грн на місяць. Розміру аліментів, які фактично сплачує відповідач не вистачає для достатнього забезпечення фізичного, духового розвитку та лікування дитини.

Позивач вважала, що її частка у спільному майні має бути збільшена до 3/4 частин спірної квартири, тому просила суд поділити квартиру АДРЕСА_2 та збільшити її частку у ній, визначивши право власності за нею на ідеальні ѕ частин спірної квартири, а за відповідачем на ј частину квартири.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 05 грудня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ідеальну частку у спільному майні подружжя, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Проведено поділ майна подружжя. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_2 , за кожним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду змінити, збільшити частку ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 до ѕ ідеальних часток квартири.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що у їх з ОСОБА_3 власності перебувало два автомобіля, якими останній розпорядився без її згоди і відома, що має бути враховано при поділі квартири та відступленні від рівності часток подружжя. Крім того, просила врахувати, що витрати на їх спільну з ОСОБА_3 дитину, які вона несе, значно перевищують розмір допомоги на утримання дитини, який надає відповідач.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_3 вважав, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо обставин справи, і підстави для зміни рішення суду відсутні.

Заслухавши доповідача, сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовну заяву ОСОБА_3 та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено істотних обставин для збільшення частки відповідача у спільному майні подружжя, зокрема, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. На час розгляду цієї справи існує спір щодо утримання спільної дитини та розподілу іншого майна автомобіля, але вказані обставини не є достатніми підставами для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності з підстав, передбачених статтею 70 СК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 грудня 2015 року /а. с. 5/.

У травні 2019 року шлюб розірвано, що сторонами не заперечувалося.

ОСОБА_3 і ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження /а. с. 50/.

16 липня 2016 року між ОСОБА_6 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , за умовами якого (п. 4.4 договору) згода другого з подружжя покупця - ОСОБА_3 , на укладення договору отримана згідно заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіним М. М. 07 липня 2016 року за р. № 438 /а. с. 6-7/.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 63862172 від 20 липня 2016 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 /а. с. 8/.

Відповідно до довідки № 1 від 18 січня 2019 року, виданої головою ОСББ «Патона 25» ОСОБА_7 , ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_8 (сином), 2012 року народження, ОСОБА_5 (дочкою), 2016 року народження /а. с. 52/.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення передбачені і частинами 3, 4 ст. 368 Цивільного кодексу України, в яких зазначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував вище зазначені положення Закону та встановив, що квартира АДРЕСА_2 була придбана сторонами на ім`я ОСОБА_1 зі згоди її чоловіка ОСОБА_3 під час шлюбу, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем на час придбання вказаного нерухомого майна припинені не були, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно зі статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 2, 3 статті 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно пункту 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу.

Суд першої інстанції, врахувавши вище зазначені норми права та докази надані сторонами на підтвердження обставин справи, якими вони обґрунтували свої позови, підставно дійшов висновку про відсутність обставин, що мають істотне значення для справи та підстави для збільшення частки ОСОБА_1 у спільному майні подружжя.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у їх з ОСОБА_3 власності перебувало два автомобіля, якими останній розпорядився без її згоди і відома, що має бути враховано при поділі квартири та відступленні від рівності часток подружжя є безпідставними, не доведеними та підлягають відхиленню, з наступних підстав.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , перший автомобіль хоча і було відчужено без її письмової згоди, за довіреністю, однак кошти, отримані від його реалізації були витрачені на придбання спірної квартири, тобто в інтересах сім`ї.

Щодо відчуження ОСОБА_3 автомобіля Honda Acord 2011 року випуску, слід зазначити наступне.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

16 жовтня 2018 року між ОСОБА_3 і АТ «ОТП Банк» укладено договір, за яким позичальник отримав кредит у сумі 359 509,50 грн на строк до 16 жовтня 2023 року, зі сплатою щомісячного платежу у сумі 12 105,66 грн /а. с. 97/.

Як пояснив ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 даний факт в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечувала, за кредитні кошти ними було придбано автомобіль Honda, який зареєстровано за ОСОБА_3 20 жовтня 2018 року. З метою погашення кредиту, ОСОБА_3 вказаний автомобіль 26 липня 2019 року було продано /а. с. 83 91/.

Згідно довідки АТ «ОТП Банк» від 21 серпня 2019 року кредитний договір від 16 жовтня 2018 року закрито 20 серпня 2019 року ОСОБА_3 /а. с. 99, 128 141/.

Таким чином, колегія суддів вважає, враховуючи встановлені у справі та визнані сторонами обставини та надані на їх підтвердження (спростування) докази, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , які мають істотне значення, такі як приховування майна та витрачання його на шкоду інтересам сім`ї судом не встановлені, а позивачем за зустрічним позовом не доведені.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що витрати на їх спільну з ОСОБА_3 дитину, які вона несе, значно перевищують розмір допомоги на утримання дитини, яку надає відповідач, як підставу відступу від рівності часток подружжя, до уваги колегією суддів не приймаються та підлягають відхиленню, оскільки позивач не надала суду доказів того, що коштів, які систематично, з січня 2019 року, сплачуються відповідачем у добровільному порядку на утримання дитини та на оплату дитячого садка НВК «Школа гуманітарної праці» недостатньо для належного виховання, утримання та розвитку дитини, в той час, як факт проживання дитини з одним із подружжя сам по собі, в силу ч.3 ст.70 СК України, не може бути правовою підставою для відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, не містять нові факти чи засоби доказування, висновки суду не спростовують та підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 13 березня 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова