У Х В А Л А

07 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 205/3048/19

провадження № 61-12383ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до директора Дніпровського міського центру зайнятості Ніколаєва Юрія Васильовича про відшкодування шкоди,

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до директора Дніпровського міського центру зайнятості Ніколаєва Ю. В. про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він звернувся до Новокодацького відділення Дніпровського міського центру зайнятості за допомогою у працевлаштуванні. Профільний фахівець з працевлаштування ОСОБА_2 видав йому три направлення на працевлаштування від 18 липня 2018 року за № 0127002, № 0127006, № 0001003 на робочі місця експедитор, сортувальник поштових відправлень та виробів друку, та інженер відповідно.

24 липня 2018 року ОСОБА_1 за умовами працевлаштування повернув до центру корінець направлення № 001003 на робоче місце інженер з відміткою про відмову в прийнятті його на роботу. Місця працевлаштування: експедитор та сортувальник поштових відправлень не відвідав, оскільки вони не відповідають його фаху.Спеціаліст центру зайнятості ОСОБА_5 відмовив ОСОБА_3 в наданні статусу безробітного.

Останнім місцем роботи ОСОБА_1 , згідно запису у трудові книжці, є посада інженера першої категорії енергетичного цеху. Отже робота, запропонована фахівцем центру зайнятості не може вважатися підходящою і відмова у наданні ОСОБА_1 статусу безробітного є незаконною.

Виходячи з наведених обставин, позивач просив стягнути з директора Дніпровського міського центру зайнятості ОСОБА_4 майнову шкоду, завдану працівником ОСОБА_5 під час виконання ним своїх службових обов`язків, у розмірі 13 056, 00 грн, що складає розмір мінімальної допомоги по безробіттю за двадцять чотири місяці їх незаконного не призначення.

Рішенням Ленінського районного суду містаДніпропетровська від 03 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

13 серпня 2020 року ОСОБА_6 надіслав засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 102 грн.

Ціна позову в цій справі становить 13 056, 00 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).

У касаційній скарзі відсутні посилання на вказані вище обставини, які є підставами для відкриття провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуванізаявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року та постанову Дніпровськогоапеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до директора Дніпровського міського центру зайнятості Ніколаєва Юрія Васильовича про відшкодування шкодивідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук