ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ України

22 вересня 2020 року

м. Харків

Справа № 640/16156/18

Провадження № 22-ц/818/3901/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.,

суддівКотелевець А.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-2012»,

третя особа - Київський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу

заапеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року, постановлену суддею Бородіною Н.М., цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-2012», третя особа Київський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання недійсним звіту про оцінку майна,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати недійсним звіт від 02 листопада 2016 року про оцінку квартири АДРЕСА_1 складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт-2012» у рамках виконавчого провадження за виконавчим листом № 2018/2-165/11/08, виданим Київським районним судом м. Харкова від 18 січня 2012 року.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року залишену без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Зупинено передачу арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 на реалізацію.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк Украйни» задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 березня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Скарга містить посилання на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважає, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не врахував, що задовольняючи заяву щодо забезпечення позову, суд перешкоджає банку у задоволенні своїх законних вимог у виконавчому провадженні шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; що позивач вже звертався до суду із аналогічною позовною заявою і його позов залишено без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що ухвала суду є законною, а апеляційна скарга - необгрунтованою.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про зміну заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи негативний вплив і наслідки можливого відчуження майна за ціною, яка є спірною, що в подальшому унеможливить ефективний захист прав позивача, наявні правові підстави для забезпечення позову.

Крім того, суд вважав, що задоволення заяви про забезпечення позову не порушує прав банку у частині звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки захід забезпечення позову має тимчасовий характер і діє до прийняття рішення, яким закінчується розгляд справи по суті

Проте, судова колегія не може погодитись з таким висновком.

Судами встановлено, що на виконанні Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходиться провадження по виконанню рішення суду на підставі виконавчого листа № 2018/2-165/11/08, виданого Київським районним судом м. Харкова від 18 січня 2012 року, про звернення стягнення на іпотечне майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах за ціною визначеною на підставі оцінки суб`єктом оціночної діяльності.

Відповідно до звіту про оцінку майна, проведеного експертом ТОВ «Експерт-2102» в рамках виконавчого провадження № 31984853, початкова ціна продажу становить 2 039 700,00 грн.

За правилами частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Згідно із пунктом 5 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому стаття 150 ЦПК України, в редакції, що діяла на час подання заяви та розгляду клопотання про забезпечення позову, передбачає серед інших зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту або/та зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Зазначена норма процесуального права знаходиться у розділі позовного провадження на передбачає забезпечення саме позову, і не може розповсюджуватись на будь які інші судові провадження.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, ОСОБА_1 зазначає, що реалізація чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_1 за оціночною вартістю, яка оскаржується, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визнання недійсним звіту про оцінку майна.

У своїх заявах про забезпечення позову позивач просив зупинити передачу на реалізацію арештованого майна ( а.с.36-38 т. 1), однак позову про визнання права власності або позову про оскарження виконавчого документа ним пред`явлено не було.

При цьому застосування інших заходів забезпечення позову у порядку зазначеної статті ( п. 10) застосовуватись не можуть.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

У частині п`ятій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Оскарження результатів вартості чи оцінки майна не є за своєю суттю позовом спрямованим на захист цивільного права. А тому, до цих процесуальних правовідносин не можуть застосовуватись положення забезпечення позову.

Разом з тим, частиною першою статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема, у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа або зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення реалізації майна судом у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення. При цьому зупинення виконавчих дій здійснюється за постановою державного або приватного виконавця.

Таким чином, законом передбачено зупинення виконавчого провадження за постановою державного або приватного виконавця у випадку зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути здійснено стягнення. При цьому принципи розумності, обґрунтованості і адекватності також повинні застосовуватись при зупиненні судами реалізації арештованого майна, оскільки таки заходи можуть бути застосовані учасниками виконавчого провадження також з метою незаконного зупинення здійснення виконавчих дій.

Суд першої інстанції не звернув належної правової уваги на те, що визнання недійсною оцінки вартості майна саме по собі не призводить до зупинення реалізації арештованого майна, а тому не слугує попередженню потенційних труднощів у подальшому виконанні такого судового рішення, ухваленого у позовному провадженні.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з аналогічною позовною заявою та заявою про забезпечення позову з метою унеможливлення виконання судового рішення про стягнення з нього заборгованості з огляду на наступне.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судова колегія звертає увагу на тривале невиконання боржником рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 січня 2012 року у справі № 2018/2-165/11/08 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України`заборгованості за кредитним договором на загальну суму 295 027,58 США, що еквівалентно 2 325 963, 97 грн та пеню в розмірі 146 239, 45 грн, та перебуває на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області.

Таким чином, є підстави вважати, що дії ОСОБА_1 є зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на свідоме, невиправдане затягування виконання рішення суду.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову допущено порушення норм процесуального права, неповно з`ясовані обставини справи судового рішення підлягає скасування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав передбаченими ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2018 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2020 року