КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Коцюрба О.П., Сержанюк А.С.,

секретар Шебуєв Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак Альона Петрівна про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак А.П., в якому просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки - квартири, що належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , від свого імені будь-якій особі-покупцю на підставі договору купівлі продажу за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; передати ОСОБА_2 предмет іпотеки - квартиру, в управління на умовах безоплатності послуг управителя на період до його продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; зобов`язати відповідачів надати ключі від вхідних дверей предмета іпотеки - квартири управителю ОСОБА_2 та не чинити перешкод останньому в управлінні предметом іпотеки на період до його реалізації.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23.10.2015 відповідачі позичили в нього 26 825,00 дол. США, які зобов`язалися повернути в строк до 23.01.2016. З метою забезпечення належного виконання вказаного договору позики коштів, державним нотаріусом було посвідчено, укладений сторонами договір іпотеки з застереженням нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі не виконали взятого зобов`язання щодо повернення коштів, а тому позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки - квартири під АДРЕСА_1 , загальною площею 70,0 кв. м., житловою площею 37.6 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , по 1/2 частині кожному (а.с. 1-4зв.).

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2018 позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за договором позики посвідченим 23.10.2015 державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., зареєстрованого в реєстрі за № 3-1047 в розмірі 26 825,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 25,8571 грн./ 1 дол. США становить 693 616,71 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведено шляхом продажу від свого імені ОСОБА_2 будь-якій особі-покупцю на підставі договору купівлі - продажу ї суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Передано ОСОБА_2 предмет іпотеки - квартиру в управління на умовах безоплатності послуг управителя на період до його продажу у порядку ст. 38 Закону України Про іпотеку. Зобов`язано відповідачів надати ключі від вхідних дверей предмета іпотеки - квартири управителю ОСОБА_2 та не чинити перешкод останньому в управлінні предметом іпотеки на період до реалізації. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 62-67).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.12.2019 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 120-121).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що в суді першої інстанції апелянта не було належним чином повідомлено про розгляд справи, а тому він був позбавлений можливості надати відзив із запереченнями на позовну заяву та свої докази щодо необґрунтованості позовних вимог. Також вказує, що суд першої інстанції в своєму рішенні, в порушення вимог статей 627, 629 ЦК України та статей 35, 36, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, що є грубим порушенням норм матеріального права, оскільки, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в договорі іпотеки відповідно до вимог цивільного законодавства були обумовлені всі умови, основна з яких позасудове врегулювання спору. Позивачем був невірно обраний спосіб захист свого порушеного права, оскільки право позивача на реалізацію предмета іпотеки шляхом продажу від свого імені будь-якій особі-покупцю на підставі договору купівлі - продажу, було передбачено укладеним між сторонам договором іпотеки, і відповідно не могло бути визначено судовим рішенням. Крім того, надаючи право позивачу на продаж іпотечної квартири, суд не вказав початкової ціни її продажу (а.с. 124-125зв.).

12.03.2020 від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність поданої апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2015 ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 642 995,25 грн., що на час позики було еквівалентно 26 825,00 дол. США, зі строком повернення коштів до 23.01.2016 у такій саме сумі без сплати процентів. Зазначене підтверджено нотаріально посвідченим договором позики від 23.10.2015 (а.с.7).

Відповідачі в рахунок забезпечення належного виконання вказаного договору позики, передали в іпотеку своє майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 23.10.2015, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської нотаріальної контори (а.с. 8).

Того ж дня було зареєстровано обтяження майна, переданого відповідачами в іпотеку, що вбачається з Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 70,0 кв. м., житловою площею 37,6 кв. м., та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах - по 1/2 частині кожному, на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого КП Білоцерківської міської ради Службою приватизації державного житлового фонду 12.10.2015.

Згідно п. 11 договору іпотеки від 23.10.2015 (далі - Договір іпотеки), передбачено, що у разі невиконання Боржниками (іпотекодавцями) в строк до 23.01.2016 зобов`язання, сторони домовились про те, що звернення стягнення та реалізація заставленого майна в разі звернення стягнення на нього, може бути здійсненна шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», або іншим шляхом визначеним сторонами.

Аналогічна норма по суті закріплена у п. 17 вказаного договору, яка надає іпотекодержателю право звернути стягнення на предмет іпотеки, при повному або частковому неповерненні у встановлений Основним договором строк суми позики.

Пунктом 15 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених даним договором застережень вимог іпотекодержателя. Дане застереження є договором про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с. 8-9зв.).

Отже, укладаючи договір іпотеки сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, без зазначення конкретного способу.

Відповідачами своїх зобов`язань за договором позики від 23.10.2015 виконано не було, а тому існує заборгованість перед ОСОБА_2 , яка станом на 02.08.2017 становить 693 616,71 грн., у зв`язку із чим у вересні 2017 року позивач звернувся в суд із даним позовом для захисту свого порушеного права.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст.3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

За ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 3 ст. 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Умовами укладеного між сторонами іпотечного договору передбачено право іпотекодержавтеля звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником умов Договору позики.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч. 2 ст.35 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2016 така вимога надсилалася позивачем, але відповідачі не отримували листи за адресою реєстрації свого місця проживання, поштові відправлення були повернуті за закінченням терміну зберігання.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону України «Про іпотеку»).

Процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку, і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 39 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками.

Враховуючи те, що сторонами у договорі іпотеки не зазначено у який саме спосіб буде звернуте стягнення на предмет іпотеки, а міститься лише узагальнююче посилання на позасудові шляхи врегулювання цього питання (п. 15), а також шляхи передбачені Законом України «Про іпотеку» або інші шляхи визначені сторонами (п. 11), позивач правомірно звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, оскільки спосіб реалізації іпотечного майна шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві можливий як за судовим рішенням так і у позасудовому врегулюванні.

З урахуванням положення ч. 2 ст 35 Закону України «Про іпотеку», не отримання відповідачами вимоги позивача про необхідність повернення отриманої суми позики, не є перешкодою для звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилання апелянта на те, що в суді першої інстанції його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, судом першої інстанції, у відповідності до ст. 185 ЦПК України було зроблено запит до адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області про надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 17,18).

З відповіді відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 не значаться (а.с. 19,20).

Заяви відповідачів про зміну їх місця проживання, передбачених ст. 131 ЦПК України, матеріали справи не містять, а тому суд першої інстанції, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України правомірно викликав відповідачів у судове засідання у встановленому законом порядку.

Доводи апелянта стосовно не зазначення судом першої інстанції початкової ціни продажу квартири є безпідставними, оскільки виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуги тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні проводиться за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження мають право заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж та, що зазначена у резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, вартість майна змінилася.

Таким чином, визначення початкової ціни предмета іпотеки у резолютивній частині рішення суду не є остаточною, оскільки під час здійснення виконавчого провадження ціна предмету іпотеки може бути переглянута та повторно визначена на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак Альона Петрівна про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 28 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк