ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/842/20 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін:

представника апелянта ОСОБА_1 ,

представника позивача Шмигельсьої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/11413/20 за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Будсоюз-техніка» на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2020 року, постановлену суддею Позняком В.М., про забезпечення позову ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Будсоюз-техніка», третя особа на стороні відповідача - Державний реєстратор Білобожницької сільської ради ІВАНІСІК Сергій Васильович про скасування запису про державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ПП «Будсоюз-техніка», третя особа на стороні відповідача - Державний реєстратор Білобожницької сільської ради Іванісік С.В. про скасування запису про державну реєстрацію.

Одночасно з позовною заявою позивачка звернулася із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ПП «Будсоюз-техніка» вчиняти будь-які дії щодо розпорядження та відчуження спірною квартирою.

В обґрунтування заяви зазначила, що предметом спору у даній справі є правомірність державної реєстрація права власності на квартиру. До здійснення цієї державної реєстрації прав вказана квартира належала позивачці. Вказує, що відповідач може відчужити квартиру, оскільки на даний час є її власником, що може утруднити виконання рішення суду по справі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2020 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ПП «Будсоюз-техніка» вчиняти будь-які дії щодо розпорядження та відчуження квартирою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ПП «Будсоюз-техніка» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодного доказу реальної загрози неможливості чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Не обгрунтовано твердження про те, що відповідач має намір розпорядитися спірним майном. Оскаржувана ухвала фактично підміняє остаточне рішення по справі без розгляду її по суті. Реєстрація права власності відповідача на спірну квартиру відбулася без порушення вимог Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Позивач приховав від суду, що має у власності інше житло. Суд не пересвідчився, що позовні вимоги є явно надуманими, їх обгрунтування явно не відповідає дійсним обставинам справита підстав для спору між сторонами насправді не існує. Крім цього, заборона відповідачу вчиняти будь-які дії щодо розпорядження та відчуження квартирою, яка є його власністю, є неспівмірним обтяженням у порівнянні із заявленими позовними вимогами, так як на даний час відповідач є власником квартири, а відтак наділений правом розпоряджатися своїм майном. Обмеження цього права викликає негативні наслідки для відповідача, ставить його у край обтяжливе становище та порушує основоположні права на мирне володіння своїм майном. Також, в порушення ч.1 ст.24 Закону України Про виконавче провадження суд замість позивача визначив місце відкриття виконавчого провадження щодо виконання оскаржуваної ухвали.

Враховуючи наведене, просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2020 року про забезпечення позову скасувати, а в задоволенні заяви - відмовити.

04 вересня 2020 року на адресу суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відзив мотивований тим, що предметом спору у даній справі є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вказує, що оскаржувані реєстраційні дії вчинені без законних підстав, оскільки іпотечне застереження в договорі іпотеки відсутнє, окремого договору про задоволення вимог кредиторів між сторонами спору не укладалося. Також було порушено встановлену законом процедуру при перереєстрації реєстратором права власності, не було враховано порушення прав двох малолітніх дітей на користування спірним житловим приміщенням. Окрім цього, реєстратором не було враховано запровадженого мораторію на задоволення вимог іпотекодержателя при зверненні стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по валютних кредитах, а також рішення суду, яким було визначено статус відчужуваної квартири як такої, що підпадає під дію мораторію.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Представник позивача адвокат Шмигельська О.В. проти апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.1 ст.149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується шляхом забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, прийнятої за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м.Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є скасування запису про державну реєстрацію права власності ПП «Будсоюз-техніка» на квартиру АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності позивачки. ОСОБА_3 в позові посилається на те, що реєстрація за відповідачем права власності на квартиру, яка їй належала, вчинена незаконно, зокрема, всупереч мораторію, який встановлений законом, чим порушено її право.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу права власності на квартиру, яка є місцем проживання позивачки. Відповідач ПП «Будсоюз-техніка» на даний час є власником спірної квартири та має реальну можливість розпорядитися нею, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Таким чином наявні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Апеляційний суд враховує пояснення позивача про те, що спірна квартира виставлена ПП «Будсоюз-техніка» на продаж через ДП «СЕТАМ».

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо необґрунтованості заяви про забезпечення позову, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що спірне майно може бути і далі відчужене, що в свою чергу, призведе до утруднення чи взагалі зробить неможливим виконання рішення суду у майбутньому.

З матеріалів справи слідує, що предметом спору у даній справі є реєстраційні дії державного реєстратора щодо квартири АДРЕСА_1 .

Отже, нерухоме майно, яке суд першої інстанції заборонив до завершення розгляду справи по суті відчужувати третім особам, є майном, яке є відповідним забезпеченням вимог позивача у даній справі.

Безпідставними є доводи апелянта, що заборона здійснювати відчуження спірного майна ставить відповідача у обтяжливе становище, оскільки судом встановлено такий захід забезпечення позову, який є менш обтяжливим для обох сторін, виходячи із змісту позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином забезпечив вимоги позивача по спору про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що відповідає принципам співмірності та пропорційності застосування заходів забезпечення позову, які полягають в дотриманні балансу вимог позивачів з можливими негативними наслідками для відповідачів та третіх осіб.

Твердження апелянта про те, що оскаржувана ухвала фактично підміняє остаточне рішення по справі без розгляду її по суті є безпідставними, оскільки застосовані судом обмеження стосуються лише заборони відповідачу вчиняти дії щодо розпорядження та відчуження спірної квартири, не позбавляють його права власності та носять тимчасовий характер.

Також не заслуговують на увагу посилання апелянта, що реєстрація права власності на спірну квартиру відбулася без порушення вимог Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки вказані обставини підлягають перевірці та дослідженню під час розгляду справи по суті.

Стосовно тверджень апелянта про те, що позивач має у власності інше житло, то колегія суддів зазначає, що вказана обставина не має правового значення при вирішенні питання про забезпечення позову.

Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що в порушення ч.1 ст.24 Закону України Про виконавче провадження суд замість позивача визначив місце відкриття виконавчого провадження щодо виконання оскаржуваної ухвали, оскільки вказана обставина також жодним чином не впливає на законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2020 року є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Будсоюз-техніка» залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 23 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді