_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/5753/20
Провадження № 2/947/2310/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі - Шпак К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про захист честі, гідності та ділової репутації, суд -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом, яким просить визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену поліцейським роти № 1 батальйону № 1 УПП в Одеській області ДПП старшим лейтенантом поліції Непомящим П.В., у Рапорті про результати розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 від 18.07.2018 року, який ним було складено та який погоджено старшим інспектором з особливих доручень відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Макара В.В. про те, що "гр. ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, почервоніння очей, запах з ротової порожнини та постійно провокував на необдумані дії".

Зобов`язати Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом визнання протиправним та недостовірним Рапорт про результати розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 від 18.07.2018 року, після набрання судовим рішенням в даній справі, та принести офіційні письмові вибачення ОСОБА_1 у формі листа за підписом керівника Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 20000,00 грн.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 року справу за вказаним позовом було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 18.03.2020 року провадження по справі було відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Учасниками процесу було надано відзив на позов, відповідь на відзив з приводу даного спору, які залучено до матеріалів справи та уважно було досліджено судом.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання з`явився, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Шияновська Ю.О. до судового засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, причини неявки суду невідомі, надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у позовних вимогах у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, свідка ОСОБА_2 , приходить до наступного.

Судом встановлено, що 16.06.2018 року приблизно о 15 год. 45 хв. під час патрулювання траси М-14 Одеса-Мелітополь інспектори поліції у складі екіпажу "Д-Океан-1402", рухаючись по вул.Тираспольське шосе в м.Одесі, побачили автомобіль ГАЗ-24, номерний знак НОМЕР_1 , який рухався з порушенням п.п.8.7г Правил дорожнього руху, а саме проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору. Інспекторами поліції було прийнято рішення зупинити автомобіль та після перевірки документів інспектором роти № 1 батальйону № 3 УПП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 було винесено постанову серії БР № 206801 від 16.06.2018 року відносно водія автомобіля ОСОБА_3 , якою останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Копію вказаної постанови водій ОСОБА_3 отримав особисто, про що свідчить його підпис, у встановленому законом порядку її не оскаржував, адміністративне стягнення у вигляді штрафу сплатив. Вказана постанова набрала законної сили.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні надав пояснення, з яких вбачається, що 16 червня 2018 року він звернувся з проханням до свого знайомого ОСОБА_3 , щоб останній сів за кермо автомобіля позивача та допоміг перевезти холодильник, рухаючись по вул.Тираспольське шосе в м.Одесі автомобіль позивача було зупинено інспекторами поліції. Позивач вважає, що їх дії щодо зупинення автомобіля, оформлення адміністративних матеріалів та винесення постанови були незаконними та неправомірними, про що було додано скаргу/пояснення/ водієм ОСОБА_3 до матеріалів адміністративної справи.

25.06.2018 року до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надійшло звернення гр. ОСОБА_1 по факту неправомірних на його думку дій інспекторів патрульної поліції під час оформлення адміністративних матеріалів.

27.06.2018 року до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надійшло звернення гр. ОСОБА_3 по факту неправомірних на його думку дій інспекторів патрульної поліції під час оформлення адміністративних матеріалів.

18.07.2018 року на ім`я начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції було складено Рапорт про результати розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 , з якого вбачається, що в ході проведення перевірки для написання пояснення було викликано працівників роти № 1 батальйону № 3 УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_4 , та рядового поліції ОСОБА_5 , які повідомили, що 16.06.2018 року під час патрулювання траси М-14 Одеса-Мелітополь у складі екіпажу ""Д-Океан-1402", рухаючись по вул.Тираспольське шосе в м.Одесі, побачили автомобіль ГАЗ-24, номерний знак НОМЕР_1 , який рухався з порушенням п.п.8.7г Правил дорожнього руху, а саме проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору. Інспекторами поліції було прийнято рішення зупинити автомобіль. Лейтенант поліції ОСОБА_4 представився, вказав водію на скоєне ним правопорушення, на підставі ч.2 ст.32 Закону України "Про Національну поліцію", водію було запропоновано надати документи для перевірки та складання адміністративних матеріалів, на що водій надав документи, після чого лейтенантом поліції ОСОБА_4 було прийнято рішення винести постанову відносно водія ОСОБА_3 за ч.2 ст.122 КУпАП. Пасажир автомобіля ГАЗ-24, номерний знак НОМЕР_1 , був невдоволений такими діями інспектора патрульної поліції, тому почав вести себе агресивно, постійно втручався в розмову інспектора з водієм, давав поради водію не отримувати копію постанови про адміністративне правопорушення.

Також, інспектори патрульної поліції зазначили, що пасажир ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, почервоніння очей, запах з ротової порожнини та постійно провокував водія на необдумані дії.

На підставі досліджених матеріалів було встановлено, що інформація, яка зазначена у зверненнях гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не знайшла свого фактичного підтвердження, підстав для проведення службового розслідування у відношенні посадових осіб Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції не встановлено./а.с.9/.

Не погоджуючись з висновком, викладеним у Рапорті від 18.07.2018 року позивач ОСОБА_1 надсилає звернення з приводу на його думку неправомірних дій інспекторів до Міністра внутрішніх справ України та Національної поліції України Департаменту кадрового забезпечення, яка листом від 31.10.2019 року повідомило, що розглянувши звернення ОСОБА_1 , матеріали проведених перевірок, встановлено, що порушень вимог чинного законодавства з боку інспектора поліції ОСОБА_4 не встановлено, тому було рекомендовано ОСОБА_1 у разі порушення його немайнових прав звертатися до суду з позовом про захист честі та гідності./а.с.13-14/.

17.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про захист честі, гідності та ділової репутації, посилаючись на те, що він є пенсіонером, інвалідом 2 групи, почесним членом вищої ради робочого Конгресу цивільного товариства Одеської області, з 1963 року він очолює демократичну опозицію проти незаконних дій керівників різних рівнів, веде тверезий образ життя, тому висловлювання в рапорті інспектора поліції про те, що пасажир ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, почервоніння очей, запах з ротової порожнини та постійно провокував водія на необдумані дії, є такими, що не відповідають дійсності та порушують його честь, гідність та ділову репутацію.

Суд зазначає, що характер правовідносин з приводу захисту честі та гідності особи є цивільно-правовим (незалежно від суб`єктного складу), тому всі справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вимоги про захист гідності, честі випливають із порушення особистих немайнових прав, тому згідно з п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність на них не поширюється, крім випадків, встановлених законом, зокрема п. 2 ч. 2 статті 258 ЦК (позовна давність в один рік застосовується до вимог про спростування недостовірної інформації, розміщеної у засобах масової інформації).

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Загальні способи захисту визначені у ст.16 ЦК України.

До спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (ст. 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло; під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Позовна заява про захист честі, гідності та ділової репутації має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача, хто конкретно є поширювачем та яка саме інформація поширена відповідачем, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд зауважує, що предметом доказування по даній цивільній справі є встановлення наявності чи відсутності порушення особистих немайнових прав позивача, у зв`язку з інформацією, яка міститься у Рапорті про результати розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 , складеному поліцейським роти №1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Непомящим П.В. на ім`я начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Рибака Ю.В. від 18.07.2018 року, та яка на думку позивача є недостовірною та порушує його честь та гідність.

Суд не бере до уваги докази та пояснення позивача, що не стосуються предмета даного спору, зокрема фактично усі пояснення позивача зводяться до його незгоди з роботою взагалі органів поліції, та зокрема з діями інспекторів поліції щодо зупинення його автомобіля, оформлення адміністративних матеріалів щодо водія ОСОБА_3 та винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_3 , вказані дії він вважає незаконними та неправомірними, тому неодноразово звертався як письмово так і усно до керівних органів патрульної поліції з цього приводу.

Зокрема, свідок ОСОБА_6 , допитаний у судовому засіданні, пояснив, що він не був очевидцем факту зупинення автомобіля позивача, але може розповісти про погану роботу патрульної поліції, яка звинуватила позивача в зловживанні алкоголем, зокрема підтвердив факт, що вони разом з ОСОБА_1 03.01.2019 року були на прийомі у начальника управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Рибака Ю.В., вказана зустріч пройшла в принизливої для них формі, поновлення прав позивача не відбулось. Судом уважно були заслухані пояснення свідка ОСОБА_6 , проте, суд не приймає їх до уваги, оскільки вони не мають доказового значення по даній справі.

Статтею 288 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими КУпАП.

Статтею 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_3 , якого було притягнуто до адміністративної відповідальності, мав право звернутися до суду з адміністративним позовом у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема органу патрульної поліції, на протязі десяти днів з дня винесення постанови. Перешкод для звернення до суду з адміністративним позовом судом не виявлено, копію вищевказаної постанови водій ОСОБА_3 отримав особисто, про що свідчить його підпис, у встановленому законом порядку її не оскаржував, адміністративне стягнення у вигляді штрафу сплатив. Вказана постанова набрала законної сили.

Предметом даного позову є встановлення порушення особистих немайнових прав фізичної особи, позивача по справі, внаслідок поширення щодо нього недостовірної інформації.

Суд ретельно дослідивши надані учасниками процесу докази щодо предмета даного спору вважає, що позовні вимоги позивача є недоведеними та необгрунтованими, зокрема не доказано в чому саме полягало порушення його права, тобто яким чином поширена інформація завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам заявника, або перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право; в чому це виражено, крім того, помилкове посилання позивача на інформацію, яка містить оціночні судження, стверджуючи, що це фактичні дані, які підлягають спростуванню; позивач чітко не визначився хто саме є поширювачем інформації; вибір неналежного способу захисту, непередбаченого законом та нормами ст.277 ЦК України у вигляді зобов`язання відповідача визнати неправомірним та недостовірним Рапорт від 18.07.2018 року та принести офіційні письмові вибачення позивачу; не підтвердження заподіяння моральної шкоди та її розміру.

Зокрема, ст.277 ЦК України передбачає, якщо неправдива інформація була поширена посадовими або службовими особами при виконанні ними своїх посадових (службових) обов?язків, то обов?язок спростувати поширену інформацію покладається на юридичну особу, в якій вона працює.

Спростування здійснюється, зазвичай, у такий самий спосіб, у який була поширена неправдива інформація. У випадках, коли спростування неможливо чи недоцільно провести в такий самий спосіб, то воно повинно проходити в адекватній (максимально наближеній) формі, з урахуванням того, що спростування повинно бути ефективне, тобто охопити максимальну кількість реципієнтів, що сприйняли попереднє поширення інформації.

Окремий порядок спростування недостовірної інформації передбачений для випадків, коли ця інформація набула поширення через офіційний документ, який прийняла (видала) юридична особа. У даному випадку документ, який містить в собі таку недостовірну інформацію, що порочить особисті немайнові права фізичних осіб, має бути відкликаний.

Суд вважає, що у даному випадку рапорт інспектора поліції - це службовий документ внутрішнього користування, який не має на меті навмисного розповсюдження чи поширення недостовірної інформації, відомості, які викладені в рапорті не можуть слугувати однозначним доказом, оскільки не підтверджують та не спростовують будь-які факти. Рапорт було складено з метою проведення перевірки по зверненням гр. ОСОБА_1 , та складався з особистих вільних пояснень інспекторів поліції, які мали оціночний характер щодо події, яка відбулась 25.06.2018 року, тому він не може бути належним та допустимим доказом по даній справі. Також, в рапорті зазначено, що під час розгляду перевірки інформації наданої гр. ОСОБА_1 ,та ОСОБА_3 , підстав для проведення службового розслідування у відношенні посадових осіб Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції не встановлено/а.с.9/.

Відповідно до ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ст.13 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Розмежування оціночних суджень та тверджень про факти є основною вимогою доказування по справам про захист гідності, честі та ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірної, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що поширена відповідачем інформація про те, що гр. ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, почервоніння очей, запах з ротової порожнини та постійно провокував на необдумані дії, не носить стверджувального характеру (фактичне твердження) та не може бути перевірена на предмет її достовірності, її можна розцінювати як оціночні судження.

Відповідно до п.2.5 Правил Дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, будь-які законні підстави у інспектора поліції звертатися з вимогами для примусового проходження пасажиру, у даному випадку позивача, який знаходився поруч з водієм в автомобілі, з метою встановлення його стану алкогольного чи іншого сп`яніння, відсутні. Тому, по справі відсутні докази, які б підтверджували чи спростовували факт знаходження позивача у стані алкогольного сп`яніння під час зупинення інспекторами поліції його автомобіля 16.06.2018 року, а пояснення інспекторів поліції носять оціночний характер.

У своїй позовній заяві та усних поясненнях позивач вказує про порушення його ділової репутації внаслідок поширення відповідачем інформації, яку він вважає недостовірною, проте суд вважає, що ні позовна заява, ні надані позивачем докази, ні пояснення свідка в судовому засіданні не свідчать про те, що мав місце факт порушення ділової репутації позивача, з боку відповідача. Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що ділова репутація позивача була порушена та існує причинно-наслідковий зв`язок між поширенням недостовірної інформації та порушеним правом позивача.

Системний аналіз положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України дає підстави для висновку, що позов може бути поданий особою виключно для захисту порушеного права і обраний позивачем спосіб захисту повинен відновлювати таке порушене право.

Положеннями ст. 277 ЦК України визначений загальний порядок доказування у такій категорії справ. Законодавцем було виключено з вказаної статті частину третю, яка покладала обов`язок на особу доказувати правдивість негативної інформації, поширеної такою особою.

Поруч з наведеним, відповідно до ч.ч. 1, 2 Закону України «Про інформацію», передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - оціночні судження, думки та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки й поглядів відповідача, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності і не можуть бути спростовані, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка висловлена, зокрема, в рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8.07.1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29.03.2005 року.

У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку, що немає фактів, які б доводили, що вищезазначені дії відповідача, мають цілеспрямовану мету принизити честь, гідність, ділову репутацію позивача, оскільки метою складання працівниками поліції Рапорту від 18.07.2018 року було не поширення щодо позивача будь-якої інформації, а викладення обставин про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_1 по факту неправомірних дій на його думку з боку інспекторів поліції. Рапорт - це усне або письмове повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, у вільній формі викладена суть якої-небудь справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» та ч.1 ст.277 ЦК України, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи, надавши їм власну мотивовану оцінку.

Окрім того, відмовляючи позивачеві у задоволенні позову за безпідставністю, суд виходить із того, що образливою на думку позивача стала інформація, яка за своїм характером, змістом, застосуванням мовних засобів містить саме оціночне судження, не порушила особисті немайнові права, не перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Крім того, позивачем в позові обрано невірний спосіб захисту його прав, зокрема суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту честі, гідності та ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст.ст.16,277 ЦК України, як і не передбачено цивільним законом вимога позивача про визнання протиправним та недостовірним Рапорту про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_1 від 18.07.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову про визнання недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформації, розповсюдженої поліцейським роти № 1 батальйону № 1 УПП в Одеській області ДПП старшим лейтенантом поліції Непомящим П.В., у Рапорті про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_1 від 18.07.2018 року, та зобов`язання Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом визнання протиправним та недостовірним Рапорт від 18.07.2018 року, після набрання судовим рішенням в даній справі, та принести офіційні письмові вибачення ОСОБА_1 у формі листа за підписом керівника Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції. Оскільки суд вважає недоведеними та необгрунтованими вищевказані позовні вимоги, а вимоги про стягнення моральної шкоди з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 в розмірі 20000,00 грн. є похідними, тому вони теж не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,12,13,60,81,229, 263-265,268,354 ЦПК України, ст.ст. 23, 277, 297, 299 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.09.2020 року.

Суддя Гниличенко М. В.