Номер справи 220/1129/20
Номер провадження № 2/220/467/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Великоновосілківській районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми позики в розмірі 404257,50 грн., посилаючись на наступне.

27.03.2020 р. ОСОБА_2 позичила у нього грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, що станом на день передачі грошей еквівалентно 404257,50 грн., за умови повернення грошей за вимогою, про що власноручно написала розписку про отримання грошей в борг.27.05.2020 року він звернувся з письмовою вимогою до відповідача про повернення грошей, проте до теперішнього часу остання гроші не повернула. Зазначене змушує його звернутись до суду. Просить стягнути з відповідача 404257,50 грн. за договором позики, а також відшкодувати витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати по оплаті судового збору в розмірі 4042,58 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

Ухвалою суду від 17.07.2020 р. провадження у справі відкрито, справа призначена в підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

11.08.2020 року від відповідача надійшла заява про відстрочку погашення боргових зобов`язань, в якій також зазначила, що від виконання зобов`язання не відмовляється (а.с. 27).

Ухвалою суду від 02.09.2020 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явились, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про день та час розгляду справи.

Позивач, його представник подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач причини неявки суду не повідомила. Враховуючи викладене, керуючись ч.1, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частин 1, 2 ст. 207 та частини 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дата її отримання.

Згідно з неодноразово висловленими правовими позиціями Верховного Суду України за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Особливо треба звернути увагу на те, що частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У постанові від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц Верховний Суд також зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Судом встановлено, що 27.03.20204 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15000 доларів США з зобов`язанням повернути їх за вимогою, про що відповідач написав розписку (а.с. 12).

Отже, факт передачі грошей позивачем та отримання їх відповідачем підтверджується відповідною розпискою.

Згідно вимоги ОСОБА_1 , яку ОСОБА_2 отримала 27.05.2020 р., позивач просив повернути йому отримані нею за розпискою від 27.03.2020 р. 15 000 доларів США не пізніше 30 днів з моменту отримання даної вимоги (а.с. 13).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання його умов сторонами.

Згідно зі ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом також встановлено та визнано відповідачем, що остання до теперішнього часу грошові кошти, отримані нею за договором позики від 27.03.2020 р., не повернула, а тому вони підлягають стягненню в примусовому порядку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, а тому задовольняє їх в повному обсязі в межах заявлених вимог в сумі 404257,50 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 4042,58 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

Керуючись ст.ст. 12,13,81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за договором позики від 27.03.2020 р. в розмірі 404257,50 грн. грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 4042,58 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн., а всього 410 800 (чотириста десять тисяч вісімсот) грн. 08 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Якішина