Справа № 199/5877/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2020 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Якименко Л.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, про визнання права власності та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, про визнання права власності та витребування майна.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходів забезпечення позову, а саме:

- заборонити будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна, у будь-який спосіб, а також на реєстрацію виникнення, переходу, припинення речових прав на нерухоме майно, а саме на: 30/100 частин будинку АДРЕСА_1 ;

- заборонити будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на вселення до нерухомого майна, у будь-який спосіб, а саме на: 30/100 частин будинку АДРЕСА_1 ;

- заборонити будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на виселення ОСОБА_1 з нерухомого майна, у будь-який спосіб, а саме на: 30/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтуванні заяви зазначив, що ним у 2014 році, за власні кошти придбано 30/100 частин будинку за адресою : АДРЕСА_1 , однак, право власності було оформлено за співмешканкою позивача - ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 знаючи про те, що це майно позивача, розпорядилась вказаним майном та подарувала 30/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину ОСОБА_3 .

Станом на теперішній час ОСОБА_3 погрожує позивачу ОСОБА_1 та намагається виселити його з житла.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, заявник має обґрунтувати необхідність застосування саме такого виду заходу забезпечення позову, який вказаний у заяві про забезпечення позову.

Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Крім того, у пункті 20 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ" від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на 30/100 частин будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою Оленою Станіславівною, зареєстровано за ОСОБА_3 .

Вимога заяви про заборону будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на виселення та вселення до вказаної частини домоволодіння не підлягає задоволенню, оскільки задоволення заяви у такий спосіб породжує виконанню рішення суду у разі його задоволення, а наслідком розгляду справи може бути як відмова у задоволенні позовних вимог, так і їх повне або часткове задоволення. На теперішній ОСОБА_3 є власником вказаного нерухомого майна, а тому заборона вселення його у належне йому житлове приміщення буде порушувати його конституційне право.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає достатнім застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження будь-яким шляхом, будь-яким особам, у будь-який спосіб, у тому числі внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно а саме: 30/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, про визнання права власності та витребування майна підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, про визнання права власності та витребування майна, задовольнити частково.

Накласти заборону на відчуження будь-яким шляхом, будь-яким особам, у будь-який спосіб, у тому числі внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно а саме: 30/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає чинності з дня постановлення 23.09.2020 року, але може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки - до 23.09.2020 року.

Суддя