"14" вересня 2020 р.
Справа №489/3158/13-ц
Провадження №4-с/489/24/20
УХВАЛА

14 вересня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гаїбова Руслана Ельшановича

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, якою просить: скасувати постанову головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гаїбова Р.Є. від 02.03.2020 винесену по виконавчому провадженню № 57234100 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження"; зобов`язати винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження"; зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії з урахуванням норм п. 9 ст. 37 та п. 10 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Посилаючись на те, що на виконанні у державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебував виконавчий лист по справі № 2/489/1565/13 виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва. 02 березня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу без виконання на підставі підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", тобто за заявою стягувача. Проте, вважає, що державний виконавець повинен був винести постанову про повернення виконавчого листа на підставі за п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконання виконавчого листа по справі № 2/489/1565/13 підпадає під дію Закону України "Про мораторій".

Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.10.2013, звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором від 26.02.2008, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К. Є., зареєстрованим в реєстрі за № 1353, а саме на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 16 вересня 2005 року, зареєстрованого в ММБТІ 16.09.2005 за № 15318, в рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль за кредитним договором № 014/08-112/76266 від 25.02.2008. в сумі 255 867,05 доларів США, що еквівалентно 2 045 145 (два мільйони сорок п`ять тисяч сто сорок п`ять) грн. 33 коп. та складається з заборгованості за кредитом 78 669,81 доларів США, що еквівалентно 628 807,79 грн., заборгованість за відсотками 37 262,72 доларів США, що еквівалентно 297 840,92 грн., пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків 139 934,52 доларів США, що еквівалентно 1 118 496,62 грн.

Початкову ціну предмету іпотеки встановлено на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль судовий збір в розмірі 3 441,00 грн.

08 листопада 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по вищевказаній справі видано виконавчий лист.

18 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області Гаїбовим Р.Е. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57234100 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2/489/1565/13.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

02 березня 2020 року головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гаїбовим Р.Е. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню № 57234100 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", за заявою стягнувача № 114-40/26-8892 від 11.02.2020 року.

Скаржник в своєї скарзі зазначає, що головний державний виконавець повинен винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі за п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

При зверненні до суду з дійсною скаргою ОСОБА_1 не визначила яким чином рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою порушує її права як боржника у виконавчому провадженні.

Статтею 37 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені підстави для повернення виконавчого документу стягувачу. При цьому законом не встановлено пріоритетності однієї підстави над іншою.

Також, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених статтею 37 ЗУ «Про виконавче провадження», не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Більш того, саме повернення виконавчого документу за заявою стягувача передбачає забезпечення саме його прав, оскільки частиною 3 ст. 37 Закону визначено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається (ч.3 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного законодавства, винесена з підстав передбачених Законом України «Про виконавче провадження», містить відомості про припинення арешту майна боржник4а та інших заходів примусового виконання рішення та визначення строку пред`явлення виконавчого документу для виконання повторно.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, старший державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гаїбов Р.Е. діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 352 - 355, 447 - 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гаїбова Руслана Ельшановича - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «14» вересня 2020 року.