Справа №487/7711/19
Провадження №2/487/577/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2020 Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого: судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Гузан Є.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої миколаївської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

16.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Першої миколаївської державної нотаріальної контори про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Народного суду Заводського району м.Миколаєва від 13.06.1996 року.

В обґрунтування позову зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2001 року вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

У жовтні 2019, звернувшись до приватного нотаріуса, з метою розпорядитися належним майном, їй стало відомо, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження за №3522975 від 27.07.2006, про арешт квартири АДРЕСА_1 , власником якої вказана ОСОБА_2 , який зареєстрований Першою миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали 2- 1364 від 13.09.1996 Народного суду Заводського району.

В зв`язку з тим, що арешт майна порушує її права як власника, просить суд зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Народного суду Заводського району м.Миколаєва від 13.06.1996 року.

Ухвалою суду від 10.01.2019 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

05.02.2020 державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Миколаївської області надала суду відзив на позов, в якому зазначила, що позивач у своєму позові не оскаржує законність дій нотаріальної контори, а просить скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті Народним судом Заводського району. Перша Миколаївська державна нотаріальна контора лише вносить дані до реєстру обтяжень, а не приймає рішень по суті щодо накладення арешту. Враховуючи викладене просить суд прийняти рішення на свій розсуд, провести судове засідання за відсутності представника, та відмовити в частині вимог до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

В провадженні Заводського районного суду м.Миколаєва перебувала цивільна справа №2-93/1997 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення та визнання права користування житловим приміщенням.

В процесу розгляду зазначеної справи, з метою забезпечення позову, ухвалою 2- 1364 від 13.09.1996 Народного суду Заводського району було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно довідки керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.01.2020, цивільна справа №2-93/1997 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення та визнання права користування житловим приміщенням передана до Державної архівної установи Миколаївської області для знищення та упорядкування.

Крім того, судом встановлено, що 01.11.2001 на Універсальній біржі «Південь» між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , було укладено договір №3096 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.12.2013 вищезазначений договір купівлі-продажу №3096 від 01.11.2001 було визнано дійсним.

На теперішній час позивач не має можливості розпорядитися належною їй квартирою, оскільки згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - 27.07.2006 Першою миколаївською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження (№3522975) на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі ухвали 2-1364 від 13.09.1996 Народного суду Заводського району.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

За правилами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинна редакція) особа, яка вважає,що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником арештованого майна і має намір розпорядитися належним їй правом, а саме розпоряджатися цим майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Виходячи з вищевикладеного, суд враховує, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на розпорядження майном, проте підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб, а саме шляхом зняття арешту з майна.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 263-265, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Миколаєва, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_1 ) до Першої миколаївської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер обтяження 3522975) , накладений ухвалою 2-1364 від 13.09.1996 року Народним судом Заводського району.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і в порядку, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина