П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року місто Київ

справа № 753/15858/18

провадження № 22-ц/824/10314/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Каліушка Ф.А. від 14 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТДВ "СК "Кредо" про стягнення страхового відшкодування, посилаючись на те, що 3 серпня 2013 року між ОСОБА_2 (матір позивача) та ТДВ "СК "Кредо" укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № DNYRNS-16731MQU, за умовами якого страховик зобов`язався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві, яким за вказаним договором є позивач.

2 червня 2017 року ОСОБА_1 отримав вогнепальне поранення, що за умовами вищевказаного договору є страховим випадком.

2 липня 2017 року позивач звернувся до ТДВ "СК "Кредо" із заявою про виплату страхового відшкодування, проте отримав відповідь про виплату йому страхового відшкодування від 11 липня 2017 року в розмірі 20 % страхової суми в розмірі 5 000 грн., за лапаротомію - 15 % та за перелом однієї кістки - 5 %.

Посилаючись на те, що позивач не отримував від страховика жодної виплати, просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 23 625 грн. та пеню в розмірі 257 985 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржник зазначає, що позов подано за його місцем проживання, а тому на підставі частини 5 статті 28 ЦПК України справа підсудна Дарницькому районному суду міста Києва.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що підставою звернення позивача до суду стало питання пов`язане з виконанням договору страхування.

Постановляючи ухвалу про направлення справи за підсудністю, суд першої інстанції виходив із того, що підставою звернення позивача до суду стало не порушення відповідачем Закону України "Про захист прав споживачів", а стягнення суми страхового відшкодування внаслідок страхового випадку, який не визнає відповідач. Тому позов має розглядатися за загальними правилами підсудності, передбаченими частиною другою статті 27 ЦПК України, а саме, за місцезнаходженням відповідача.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді "Верховенство права", схваленої Венеційською комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів" ("Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands") від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За загальним правилом територіальної підсудності, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (частина 2 статті 27 ЦПК України)

Статтею 28 ЦПК України встановлено правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю.

Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача) вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Так, відповідно до частини 5 статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

З матеріалів справи убачається, що звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 просив суд захистити його права як споживача та стягнути з відповідача страхове відшкодування, посилаючись на те, що він є споживачем послуг за договором страхування.

За приписами статті 16 Закону України "Про страхування", статті 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до положень Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У пункті 22 статті 1 цього ж Закону визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

Оскільки спірні правовідносини виникли з підстав виконання умов договору добровільного страхування від нещасних випадків № DNYRNS-16731MQU, сторонами якого є учасники справи, то на них безумовно поширюється сфера регулювання Закону України "Про захист прав споживачів".

Враховуючи те, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Дарницького району міста Києва, положення частини 5 статті 28 ЦПК України дозволяють пред`явлення позову про захист прав споживача за місцем його перебування, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа не підсудна Дарницькому районному суду міста Києва.

Ураховуючи викладене, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 22 вересня 2020 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова