ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/43/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2688/19 Категорія: 305030000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

За участі секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери»

розглянувши у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2019 року, постановленого під головуванням судді Годік Л. С. в Уманському міськрайонному суді Черкаської області 11.10. 2019 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

10 червня 2019 року ТОВ Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ТОВ Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» помилково здійснила перерахування грошових коштів на суму 14 907,00 грн. на користь ОСОБА_1 , про що свідчить банківська відомість № 186 від 18.09.2018 року та банківська відомість № 187 від 05.10.2018 року AT «ОТП Банк».

Позивач посилається, що згідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тому ТОВ Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» вважає, що у ОСОБА_1 відсутні підстави для отримання і зберігання перерахованих коштів.

29.03.2019 року ТОВ Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» направила вимогу № 1 від 28.03.2019 року про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, проте на сьогодні дана вимога залишається без виконання.

29.05.2019 року ТОВ Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» отримала відповідь на вимогу Вх. № 676, в якій ОСОБА_1 визнає факт отримання грошових коштів в сумі 14 907,00 грн., але вона зазначає, що отримані нею кошти не можуть вважатися безпідставно отриманими, так як ці кошти входять до структури заробітної плати, та були перераховані роботодавцем на її зарплатну картку.

Позивач посилається, що у відомостях № 186 від 18.09. 2018 року та № 187 від 05.10. 2018 року вказана підстава - поворотна матеріальна допомога. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач ОСОБА_1 безпідставно користується чужими грошовими коштами, які має повернути власнику, та сплатити проценти за їх користування на підставі ч. 2 ст. 1214 ЦК України.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» грошові кошти у розмірі 9118 грн. 51 коп., з яких 8902,14 грн. сума безпідставно отриманих грошових коштів; 216 грн. 37 коп. проценти за користування чужими грошовими коштами.

04.10.2019 року від позивача ТОВ Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» надійшла на адресу суду заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 124968,75 грн., з яких 8902,14 грн. - сума поворотної фінансової допомоги згідно первісного позову; 115850,24 грн. - сума поворотної фінансової допомоги згідно заяви про збільшення позовних вимог та 216 грн. 37 коп. проценти за користування грошовими коштами.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2019 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери», код 36351411 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2020 року виправлено описку у рішенні суду від 11 жовтня 2019 року в даній справі та викладено абзац 10 восьмого аркушу тексту рішення наступним чином : »Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в ході розгляду справи наявність передбачених ст. ст. 1212, 1215 ЦК України підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 124 968, 75 грн.»

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» оскаржив рішення в суд апеляційної інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що з даним рішенням не згоден, вважає його незаконним, необґрунтованим та винесеним з неправильним застосуванням норм матеріального права, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Представник ТОВ МЮК «Гапоненко Роман і партнери» вказує у скарзі, що судом першої інстанції не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, як не встановлено й наявності рахункової помилки. Суд прийшов до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в ході розгляду справи, наявність передбачених ст. ст. 1212, 1215 ЦК України підстав для стягнення із відповідача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 21 517, 09 грн.

На думку скаржника, суд першої інстанції фактично проігнорував заяву позивача про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог, яка була направлена до суду 30.09.2019 року та отримана судом 03.10.2019 року, чим грубо порушив права та інтереси позивача.

У даній заяві зазначені статті 11, 202, 205, 509, 525, 526 ЦК України, якими позивач обґрунтовував підставу збільшених позовних вимог, збільшивши позовні вимоги до загальної суми 124 986, 75 грн., тому вважає, що є незрозумілим вказана судом першої інстанції сума 21 517, 09 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» вказує, що здійснило перерахування грошових коштів на суму 124 968, 75 грн. на користь ОСОБА_1 , про що свідчать банківські відомості за період з 06.03. 2017 року по 05.10. 2018 року АТ « ОТП Банк», а тому вважає, що фактично між сторонами у справі у спрощений спосіб укладений договір поворотної фінансової допомоги, та неповернення відповідачем такої допомоги за вимогою позивача. На переконання скаржника, відповідач повинен повернути спірні грошові кошти, а тому із врахуванням вище зазначених підстав, скаржник просить скасувати рішення суду у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Судові витрати стягнути із відповідача на користь позивача.

10 січня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 Р. ОСОБА_2 . Кузьмич Братка Вх. № 297/20 Вх.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Р.А. Кузьмич-Браток вказує на необґрунтованість доводів скаржника у справі та правильність висновків суду першої інстанції, оскільки спірні кошти відповідач отримала як заробітну плату від роботодавця. Представник відповідача зазначає у відзиві, що твердження скаржника про те, що фактично суд першої інстанції проігнорував заяву позивача про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог не відповідає дійсності, оскільки у мотивувальній частині рішення суду зазначено про дослідження банківських відомостей, що були надані позивачем до заяви про збільшення позовних вимог. Крім того, представник відповідача просить стягнути із позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., надавши розрахунок суми судових витрат, понесених ОСОБА_1 станом на 08. 01. 2020 року на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2019 року у даній справі.

ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з участю сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у спрощеному позовному провадженні без участі сторін.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18.05.2018).

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках , що передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України.

Згідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України встановлено, що учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд .

У відповідності до ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Разом з тим, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадках необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом , що передбачено п. п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимога закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами справи існували трудові відносини, позивачем систематично сплачувалися на заробітну картку відповідача кошти із зазначенням платежу «поворотна матеріальна допомога», і крім того, сплата спірних коштів відбулася добровільно та за відсутності рахункової помилки з боку платника, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для їх повернення коштів як безпідставно отриманих.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає, що висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 27.06. 2018 року шляхом об`єднання адвокатів Дербеньової С.В., ОСОБА_4 А ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було створено Адвокатське об`єднання «Гапоненко Роман і партнери», керуючим партнером було обрано Гапоненка Р.І. ( а. с. 46 т.1).

Статутом АО «Гапоненко Роман і партнери» та Положенням про визначення умов оплати праці партнерів та адвокатів визначено, що ОСОБА_7 і партнери» виплачує партнерам і адвокатам за виконану ними роботу винагороду заробітну плату та додаткову заробітну плату, що розраховується у відсотках, виходячи з розміру гонорару, отриманого АО «Гапоненко ОСОБА_8 і партнери» на підставі договорів про надання правової допомоги, укладених з клієнтами, на виконання умов яких, партнер Адвокатського об`єднання та / або адвокат надає правову допомогу ( а. с. 47 53 т. 1).

Заробітну плату та виплати, що входять до її структури, АО «Гапоненко ОСОБА_8 і партнери» сплачувало відповідачу ОСОБА_1 шляхом перерахування коштів на її зарплатну картку. Банківський рахунок відповідача ОСОБА_1 було відкрито у АТ «ОТП Банк» в грудні 2015 року згідно до Генерального договору про обслуговування зарплатного проекту з використанням міжнародних платіжних пластикових карток від 10.12.2015 року, що укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» ( а. с. 128 -129 т. 1).

Сторонами не заперечується, що відповідач ОСОБА_1 з 01.08.2011 року працювала у ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» (а.с. 42 т.1).

Як вбачається із даних звітів-рахунків за період з 01.08.2018 року по 05.04.2019 року ОСОБА_6 систематично перераховував на зарплатну картку відповідача ОСОБА_1 поворотну матеріальну допомогу ( а. с. 88 89 т.1).

Даними звітів - рахунків встановлено, що за період з 26.10.2015 року по 05.06.2019 року ОСОБА_6 систематично перераховував на зарплатну картку відповідача ОСОБА_1 поворотну матеріальну допомогу( а. с. 130 134 т.1).

Згідно даних банківських відомостей № 186 від 18.09.2018 року та № 187 від 05.10.2018 року ТОВ Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» здійснило перерахування грошових коштів на суму 14 907,00 грн. на користь ОСОБА_1 із зазначенням - «поворотна матеріальна допомога» ( а. с. 2, 3 т.1).

28.03.2019 року позивач надіслав відповідачу вимогу № 1, в якій просив повернути як безпідставно отримані вищевказані грошові кошти, яка задоволена не була ( а. с. 4 -5 т.1).

04 жовтня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просив стягнути з відповідача 124 968,75 грн., з яких 8 902,14 грн. - сума поворотної фінансової допомоги згідно первісного позову; 115 850,24 грн. сума поворотної фінансової допомоги згідно заяви про збільшення позовних вимог та 216 грн. 37 коп. - проценти за користування грошовими коштами ( а. с. 178 - 179 т.1).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у період із 03 березня 2017 року по 20 липня 2018 року ТОВ Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» здійснило перерахування грошових коштів на загальну суму 115 850, 24 грн. на користь ОСОБА_1 із зазначенням - «поворотна матеріальна допомога» , що підтверджується даними банківськими відомостями АТ «ОТП Банк» : № 68 від 03.03.2017 року на суму 2000,00 грн., № 94 від 30.06.2017 року на суму 12 907 грн., № 116 від 02.11.2017 року в сумі 10952 грн., № 124 від 04.12.2017 року на суму 2 584 грн., № 128 від 05.01.2018 року на суму 4 177,24 грн., № 136 від 05.02.2018 року на суму 10000 грн., № 142 від 03.03.2018 року на суму 8 000,00 грн., № 144 від 03.03.2018 року на суму 2 365 грн., № 145 від 12.03.2018 року на суму 1000,00 грн., № 146 від 19.03.2018 року на суму 5000,00 грн., № 153 від 05.04.2018 року на суму 2365,00 грн., № 154 від 05.04.2018 року на суму 5000,00 грн., № 157 від 05.05.2018 року на суму 7 000,00 грн., № 155 від 05.05.2018 року на суму 5000,00 грн., № 158 від 05.05.2018 року на суму 2000,00 грн., № 161 від 18.05.2018 року на суму 5000,00 грн., № 166 від 05.06.2018 року на суму 8000,00 грн., № 175 від 05.07.2018 року на суму 8000,00 грн., № 176 від 05.07.2018 року на суму 4500 грн., № 180 від 20.07.2018 року на суму 10 000 грн. ( а. с. 180 - 199 т. 1).

08 липня 2019 року ТОВ «МЮК «Гапоненко Роман і партнери» надіслало на адресу ОСОБА_1 вимоги, в якій просило повернути безпідставно отримані грошові кошти в сумі 136 243 грн.( а. с. 200 т.1).

Позивач вважає, що кошти, перераховані відповідачу згідно банківських відомостей, які містяться на а. с. 2,3 т.1 та кошти перераховані відповідачу у період із 03 березня 2017 року по 20 липня 2018 року згідно банківських відомостей, які містяться на а. с. 180 - 199 т.1 є безпідставно отриманими, отже мають бути повернуті власнику зі сплатою відсотків за їх користування.

Відповідно до положень ст.1212 ЦК України, якими позивач обґрунтовує свої вимоги у справі, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналізуючи положення вказаної норми закону, слід дійти висновку, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Також згідно із ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

За змістом ст.1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Колегія суддів звертає увагу, що під відсутністю правової підстави, розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Таким чином, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що слід дійти висновку про те, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення створення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що лише в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, то ст.1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.06.2015 у справі № 6-100цс15, з якою також погодився Верховний Суд у постанові від 05.12.2018 у справі № 367/6344/16-ц , оскільки правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для застосування всіма судами України.

Із наявних матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що між сторонами існували трудові відносини, що визнається і самим скаржником, тому не заперечується сторонами, а позивач систематично сплачував кошти на заробітну картку відповідача ОСОБА_1 із зазначенням платежу «поворотна матеріальна допомога».

За таких обставин, стверджувати про те, що саме платежі від 18.09.2018 року, 05.10.2018 року згідно банківських відомостей, які містяться на (а. с. 2, 3 т.1 ) та платежі здійснені у період із 03 березня 2017 року по 20 липня 2018 року згідно банківських відомостей, які містяться на (а. с. 180 - 199 т.1 ) є такими, що не підтверджують доводів позивача скаржника про перерахування відповідачу коштів без належної правової підстави, оскільки докази, які містяться у справі, свідчать про наявність підстав для твердження про багаторазові розрахунки між сторонами у справі, які мають характер виплати заробітної плати. Спірна виплата коштів відбувалася добровільно та за відсутності рахункової помилки зі сторони позивача, а також без недобросовісних дій відповідача, що скаржник у справі під сумнів не ставить. Отже, згідно вищенаведених положень ст.1215 ЦК України, зазначені кошти поверненню як безпідставно отримані, не підлягають.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги позивача, оскільки посилання скаржника на докази та обставини у справі щодо незаконності рішення суду першої інстанції та його скасування не знайшли свого підтвердження, висновків суду першої інстанції не спростовуються, а тому не підлягають задоволенню колегією суддів.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77,78 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які є вірними та обґрунтованими, судом дано належну оцінку доказам сторін, розглянуто позовні вимоги, заявлені позивачем, судом не допущено неправильне застосування норм матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, а за таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було досліджено обставин перерахування позивачем коштів за платіжними відомостями, які містяться у матеріалах справи на (а. с. 2-3, та а. с. 180 199 т.1 ) і відповідність такого перерахування, не заслуговують на увагу, оскільки сам позивачем при зверненні в суд із позовом посилається на безпідставне набуття коштів відповідачем, але надає в якості доказів саме платіжні відомості, згідно яких позивачем особисто перераховано на рахунок відповідача кошти із зазначенням, що підставою платежу вказано - поворотна матеріальна допомога.

Отже, розцінювати ініціативу позивача щодо перерахування коштів відповідачу ОСОБА_1 як безпідставне та недобросовісне набуття нею їх без достатньої правової підстави, не можна, враховуючи вище зазначені обставини, тому доводи скаржника не заслуговують на увагу. Крім того, слід зазначити, що судом першої інстанції було досліджено всі обставини та перевірено докази, що надавались сторонами, та надано їм правову оцінку.

Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості, незаконності рішення суду, його ухвалення без встановлення дійсних обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки не знайшли свого підтвердження в наявних матеріалах справи та доказах, наданих сторонами у справі з врахуванням вимог чинного законодавства, яке підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами. Отже, не підлягають до задоволення апеляційним судом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджено та перевірено наявні у матеріалах справи докази, відповідно до вимог закону.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду, погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до вірного, обґрунтованого та вмотивованого висновку щодо відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Інших доводів, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Отже, доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вимога апеляційної скарги, щодо стягнення судових витрат із відповідача задоволенню також не підлягає з огляду на відсутність підстав для застосування норм п. 13 ст. 141 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому відповідно питання перегляду судових витрат судом апеляційної інстанції не вирішується відповідно до вимог п. 13 ст. 141 ЦПК України на користь скаржника.

Однак, враховуючи, що представником відповідача Р.А.Кузьмич - Браток подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень згідно до наданого ним розрахунку судових витрат та акту наданих послуг від 08.01. 2020 року, то колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимог щодо стягнення судових витрат за надання правничої допомоги у складанні відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 500 гривень.

Колегія суддів приймає до уваги, що судом першої інстанції було вирішено питання судових витрат та стягнуто з позивача на користь відповідача 7000 гривень судових витрат за надання правничої допомоги, що вже є достатнім для відшкодування витрат, понесених відповідачем, оскільки сторони безпосередньо не приймали участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, так як справа була призначена до розгляду без участі сторін.

Апеляційний суд вважає, що витрати, понесені на консультації та складання відзиву за вказаних обставин у розмірі 5000 гривень адвокатом відповідача є завищеними, не відповідають співмірності складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт щодо надання консультації відповідачу, яка сама є професійним адвокатом, тому має юридичну освіту та професійні знання в галузі права, а зміст відзиву повторює та є аналогічним, поданому відзиву в суді першої інстанції, тому не потребує багато годин для його підготовки та складання за вказаних обставин. Отже, колегія суддів вважає, що витрати за правничу допомогу в розмірі 5000 гривень не підлягають повному задоволенню, а лише частковому в розмірі 500 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» на користь ОСОБА_1 частково судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 500 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Єльцов В.О.