ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 617/1659/19 Головуючий суддя І інстанції Глоба М. М.
Провадження № 22-ц/818/3949/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з земельних відносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вовчанської міської ради Харківської області на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 22 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Глоби М.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вовчанської міської ради Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :00:002:0670, площею 0,1 га, яка знаходиться у комунальній власності Вовчанської міської ради Харківської області (далі - Рада).

10.04.2019 вона подала до Ради заяву про продаж їй вказаної земельної ділянки, до якої були додані копії її паспорта, довідки РНОКПП, договору купівлі-продажу нежитлових будівель та вказала про свою згоду на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. У відповідь на зазначену заяву отримала лист від 04.06.2019 з повідомленням про те, що для позитивного рішення її питання не набрало більшості депутатських голосів.

25.06.2019 вона вдруге подала до Ради заяву із вказаного питання, однак згідно листа Ради від 15.07.2019 її питання знов не набрало більшості депутатських голосів для позитивного рішення.

Вважає, що жодного, з передбачених ч. 3 ст. 128 ЗК України рішень Радою прийнято не було, що свідчить про наявність з боку останньої протиправної бездіяльності.

Просила визнати протиправною бездіяльність Ради щодо неприйняття рішення за її заявою від 10.04.2019 про продаж земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0670, площею 0,1 га, яка розташована в межах Ради за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Раду розглянути її заяву від 10.04.2019 про продаж земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0670, площею 0,1 га, яка розташована в межах Ради за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням приписів ст. 128 ЗК України; стягнути з Ради на її користь понесені судові витрати.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 22 травня 2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Вовчанської міської ради Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправною бездіяльність Вовчанської міської ради Харківської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 10.04.2019 року про продаж земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0670, площею 0,1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Вовчанську міську раду Харківської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.04.2019 про продаж земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0670, площею 0,1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням приписів ст. 128 ЗК України.

Стягнуто з Вовчанської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1172 (одна тисяча сто сімдесят дві) грн. 60 коп.

Стягнуто з Вовчанської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 8400 (вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі Вовчанська міська рада Харківської області просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права, а також висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час судового розгляду не з`ясовувалося дотримання вимог ст. 128 Земельного Кодексу України, при розгляді звернень ОСОБА_1 . Кількість заяв ОСОБА_1 та терміни їх розгляду не були підставою розгляду.

Вказано, що позивач навмисно, бажаючі ввести суд в оману, в позовній заяві не зазначає усіх обставин свого листування з міською радою та надає суду лише деякі заяви, що не дало можливість суду в повному обсязі з`ясувати обставини по справі.

Послалась на те, що дійсно ОСОБА_1 звернулася до міської ради 10.04.2019 з заявою про надання дозволу на викуп земельної ділянки. Міською радою ОСОБА_1 16.04.2019 надано письмову відповідь за № 02-28/1073/2. Не порушуючи терміну розгляду звернення, про що помилково зазначено у рішенні суду.

Далі щодо листування Позивачкою у позові зазначено, що друга заява до міської ради направлена нею 25.06.2019. Але детальним вивченням журналу вхідної кореспонденції міської ради встановлено, що в період з 10.04.2019 до 25.06.2019 до міської ради надійшло три заяви від ОСОБА_1 .

На заяву від 10.04.2019 ОСОБА_1 направлена відповідь від 16.04.2019 за № 02-28/1073/2, а не 04.06.2019, як це зазначено у позові.

На заяву від 25.06.2019 направлена відповідь від 15.07.2019 №02/28/1569/2.

Вважає, що позивачка навмисно не зазначила, що 02.05.2019 до міської ради Качайло О.В. була подана ще одна заява, яка і була підставою для розгляду на сесії міської ради 31.05.2019, та саме на заяву від 02.05.2019 ОСОБА_1 отримала відповідь № 02-28/1494/2 від 04.06.2019.

Зазначила, що питання щодо кількості направлених заяв ОСОБА_1 до міської ради, та відповіді на них не були підставою розгляду у суді. Позивачка ОСОБА_1 , якій достовірно відомо, що вона направляла три заяви до міської ради, свідомо не надає копії їх як доказ по справі та вмисно вводить в оману суд надаючи невідповідні докази, а саме: заява від 10.04.2019, а відповідь на заяву від 02.05.2019.

Зауважено, що питання щодо законності порядку розгляду звернення, строків розгляду та інше не заперечувала ні позивач ОСОБА_1 ні її представник - адвокат Василенко Т.В. З наданих ними у суді пояснень вважається, що якщо не має підстав для відмови у наданні дозволу на викуп земельної ділянки рішення щодо її викупу повинно бути прийнято. Але той факт, що рішення ради приймається більшістю голосів депутатів міської ради не взятий до уваги позивачкою та зазначено, що відповіді не містять посилань на приписи ч.5 ст. 128 Земельного Кодексу України.

Послалась на те, що щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.05.2019 (про яку не зазначено у позові) виконавчим органом міської ради виготовлений проект рішення сесії міської ради «Про надання згоди ОСОБА_1 на викуп земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 », який запропонований до розгляду депутатам. Відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України розгляд заяви ОСОБА_1 включено до порядку денного 10 сесії міської ради за номером 1.40. Відповідно до протоколу № 51 сесії міської ради заяву ОСОБА_1 слухали за №43, доповідала заступник міського голови ОСОБА_2 та за результатами поіменного голосування на пленарному засіданні депутатів міської ради`рішення не набрало більшості голосів. Тобто з 15 присутніх депутатів - 1 проголосував «проти», а 14 -«утрималися». Копія протоколу поіменного голосування додані до матеріалів справи.

Вважає, що таким чином, виконавчим органом міської ради виконані усі можливі заходів щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.05.219 року. Підстав для відмови у наданні дозволу на викуп земельної ділянки ОСОБА_1 не було, а свою думку, щодо надання згоди на викуп землі, депутати міської ради висловили під час голосування.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Василенко Т.В. до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відзив обґрунтований тим, що позивач мотивувала позов тим, що в порушення частини 2 статті 19 Конституції України та частини 3 статті 128 Земельного кодексу України Вовчанська міська рада не вчинила встановлених законодавством дій за наслідками розгляду моєї заяви від 10.04.2019 про продаж мені земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0670 площею 0,1 га, яка розташована в межах Вовчанської міської ради Харківської області за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташовані належні їй будівлі.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Вовчанська міська рада не прийняла жодного, з передбачених ч. З ст. 128 ЗК України рішень, чим порушила права позивача, які суд відновив шляхом зобов`язання відповідача розглянути її заяву від 10.04.2019 з урахуванням приписів ст. 128 ЗК України.

Послалась на те, що підставою для задоволення позову став факт бездіяльності відповідача який втілився саме в неприйнятті жодного з передбаченого матеріальним законом рішень.

Зазначила, що як вбачається зі змісту заяви від 02.05.2019, яку відповідач долучає до апеляційної скарги, вона не містить прохання продати земельну ділянку, а містить лише прохання «дотримуватись вимог Закону, зокрема ст. 128 Земельного кодексу України при розгляді моєї заяви від 10.04.2019 про продаж мені земельної ділянки». Необхідність подачі цієї заяви була зумовлена тим, що Вовчанська міська рада після надходження заяви про продаж земельної ділянки від 10.04.2019 направила вимогу надати документи, не передбачені Законом.

Вважає, що наявність в матеріалах цивільної справи її заяви від 02.05.2019 жодним чином не могла б вплинути на рішення суду першої інстанції.

Вказала, що нові докази, які додані до апеляційної скарги, а саме копія листа від 16.04.2019, копія заяви від 02.05.2019, копії журналів вихідної кореспонденції не були подані в суді першої інстанції у встановленому порядку. Апелянтом в якості причини поважності їх вчасного неподання зазначено те, що вони «не стосувалися позовних вимог». Отже, оскільки зазначені докази не містять відомостей, які б мали значення для справи, проти їх залучення до матеріалів справи сторона позивача заперечує.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце її розгляду, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним нормам цивільного процесуального права рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, розташованої на земельній ділянці за адресом: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 27.08.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 26055528 (а.с. 8-10).

Згідно інформації Державного земельного кадастру та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , розташована земельна ділянка площею 0,1 га з кадастровим номером :00:002:0670 (а.с. 11-12).

10.04.2019 ОСОБА_1 звернулась до Ради із заявою про продаж їй земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0670, надавши до неї копії паспорту, довідки про РНОКПП та договору купівлі-продажу від 27.08.2014 року (а.с. 13).

Міський голова у листі від 04.06.2019 року повідомив, що на LІ сесії VІІ скликання Ради, яка відбулась 31.05.2018, позитивного рішення вказане у заяві питання не набрало більшості депутатських голосів (а. с. 14).

25.06.2019 ОСОБА_1 вдруге звернулась до Ради із заявою про продаж їй земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0670 (а.с. 15).

Міський голова у листі від 15.07.2019 також повідомив, що на LІ сесії VІІ скликання Ради, яка відбулась 12.07.2019, позитивного рішення вказане у заяві питання не набрало більшості депутатських голосів (а. с. 16).

Як вбачається з протоколу LІ сесії VІІ скликання Вовчанської міської ради Харківської області від 31.05.2019 за № 51, на пленарному засіданні вирішувалось питання про надання згоди ОСОБА_1 на викуп земельної ділянки, площею 0,1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення не прийнято.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що Рада, в порушення вимог ч. ч. 2, 3 ст. 128 ЗК України, у місячний строк не прийняла жодного, з передбачених вказаною нормою матеріального закону, рішення.

Суд вважав за необхідне вжити заходи відновлення порушеного Радою права позивача шляхом її зобов`язання розглянути порушене заявником питання, викладене у заяві від 10.04.2019 року з урахуванням приписів ст. 128 ЗК України.

Посилання представника відповідача на використання ОСОБА_1 земельної ділянки без належно оформлених документів, як на підставу для відсутності згоди для задоволення заяви про продаж земельної ділянки, суд вважав безпідставним, що не позбавляє Раду звернутись до суду за захистом своїх прав, із позовом про відшкодування збитків, як власника земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 ЗК України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

За п. «б» ч. 1 ст. 80 ЗК України суб`єктом права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Згідно із ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом положень ч. 1 ст. 127 ЗК України органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок комунальної власності громадянам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 128 ЗК України громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 року (далі - Закон № 280/97-ВР), рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. (ч. ч. 5, 6, 8 ст. 60 Закону № 280/97-ВР).

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Так, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на направлення ОСОБА_1 заяви від 02.05.2019, оскільки за її змістом позивач лише просила виконати вимоги законодавства, не ставлячи перед радою нових вимог.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про продаж їй земельної ділянки відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 128 ЗК України у місячний строк місцева рада не прийняла жодного рішення, з передбачених вказаною нормою матеріального закону.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України належним чином оцінив наявні у справі докази, навів мотиви відхилення або врахування кожного доказу, доводами скарги не спростовуються висновки суду першої інстанції, які відповідають нормам матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги цього висновку не спростували, тому колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Вовчанської міської ради Харківської області - залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 22 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 вересня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.