"24" вересня 2020 р. Справа № 363/2945/20
УХВАЛА

24 вересня 2020 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру в Київській області, Реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 про скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, скасування права власності на земельні ділянки та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

позивачі звернулися до суду з позовом проскасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, скасування права власності на земельні ділянки та зобов`язання вчинити певні дії, однак позовну заяву подали без дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, а тому 10 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду від 10 серпня 2020 року представник позивачів подав уточнену позовну заяву в якій зазначив ціну позову щодо вимог майнового характеру в розмірі 47 798 грн. 10 коп. та просив:

1.скасувати державну реєстрацію право власності 43 (сорока трьох) земельних ділянок;

2.скасувати право власності на ці земельні ділянки;

3.зобов`язати Головнеуправління Держгеокадастру в Київській області відновити інформацію в Державному земельному кадастрі щодо виділених земельних ділянок із кадастровими номерами №:32:165:0301, №:32:165:0302, №:32:165:0303;

4.зобов`язати Головнеуправління Держгеокадастру в Київській області прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачів та передання їм у власність земельних ділянок з кадастровими номерами №:32:165:0301, №:32:165:0302, №:32:165:0303.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

За подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак квитанцію про сплату судового збору у зазначеному розмірі суду не подано.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 840 грн. 80 коп.

Так, у своїй уточненій позовній заяві позивачі просятьскасувати державну реєстрацію права власності 43 (сорока трьох) земельних ділянок й зобов`язати відповідача Головнеуправління Держгеокадастру в Київській області відновити інформацію в Державному земельному кадастрі щодо виділених земельних ділянок із кадастровими номерами №:32:165:0301, №:32:165:0302, №:32:165:0303 та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачів та передання їм у власність вказаних земельних ділянок.

Вимоги про скасування державної реєстрації право власності 43 (сорока трьох) земельних ділянок є самостійними позовними вимогами немайнового характеру, які стосуються самостійних, відокремлених об`єктів права власності, якими є кожна, конкретна земельна ділянка з присвоєним їй відповідним кадастровим номером, сформована як самостійний об`єкт цивільного права (ст. 79-1 ЗК України).

Отже кожна з цих вимог є об`єктом справляння судового збору в розумінні вказаних вимог Закону.

Крім того позивачами висунуто ще дві вимоги про зобов`язання вчинити певні дії (відновити інформацію в Державному земельному кадастрі щодо виділених земельних ділянок із кадастровими номерами №:32:165:0301, №:32:165:0302, №:32:165:0303 та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачів та передання їм у власність вказаних земельних ділянок), які також є вимогами немайнового характеру.

Відтак, позивачам при зверненні до суду з уточненою позовною заявою належало сплатити судовий за 45 (сорок п`ять) вимог немайнового характеру в розмірі 37 836 грн. (840,80*45) та одну вимогу майнового характеру (про скасування право власності на 43 (сорок три) земельні ділянки) в розмірі 477 грн. 98 коп. (1% від ціни позову), а всього 38 313 грн. 98 коп.

Разом з тим, при зверненні до суду з первісним позовом позивачами сплачено судовий збір за 5 (п`ять) вимог немайнового характеру в розмірі 4 204 грн.

Таким чином, при зверненні до суду з уточненою позовною заявою на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 10 серпня 2020 року, позивачам належало доплатити судовий збір в розмірі 34 109 грн. 98 коп. (38 313,98 - 4 204).

Однак, позивачі судовий збір в передбаченому Законом порядку не сплатили та подали до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_39 , оскільки його розмір перевищує 5% їх розміру річного доходу за попередній календарний рік.

Вказане клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та переселенцем з тимчасово окупованих територій, дохід якого за минулий рік становить 30 000 грн., який складається виключно з пенсії, а ОСОБА_39 є безробітною та доглядає за матір`ю інвалідом та жодних доходів не має. ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи і від сплати судового збору звільнена.

Виходячи зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, враховуючи майновий стан сторони, за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Проте, вказаними нормами Закону передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору.

Згідно ч. 3 та 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах від 17 жовтня 2014 року № 10, відповідно до ст. 8 Закону №3674-VІ та ст. 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Всупереч вимогам закону представник позивача не подав до суду належних, достатніх і допустимих доказів майнового стану ОСОБА_1 та ОСОБА_39 , які є засновниками ТОВ «Рибстан», та отриманих доходів за попередній календарний рік, які б давали достатні підстави для звільнення їх від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду першої інстанції.

При цьому подана виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 від 10 вересня 2020 року достатніх відомостей про усі його доходи в цілому не містить, з якої неможливо встановити майновий стан останнього, наявність або відсутність інших доходів за попередній календарний рік, тощо.

Відтак, клопотання позивачів про звільнення від сплати судового збору є необґрунтованим і недоведеним та задоволенню не підлягає.

Зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для ОСОБА_1 та ОСОБА_39 , які потребують судового захисту, не є перешкодою їм в доступі до правосуддя, оскільки останні в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК України, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Слід зазначити, що в рішенні у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатись обмеженням доступу до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами або іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин суд позбавлений можливості переконатися в тому, що майновий стан позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_39 та розмір їх доходів за попередній календарний рік не дозволяє їм сплатити судовий збір в передбаченому Законом порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_39 від сплати судового збору при подачі позову до суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 136, 175, 177, 260 ЦПК України, ст. 8 Закону України "Про судовий збір",

ухвалив:

у задоволенні клопотання представника позивачів ОСОБА_40 про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 та ОСОБА_39 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя