ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року

м.Суми

Справа №589/5212/18

Номер провадження 22-ц/816/677/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Орлова І. В.

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мороко Сергія Олеговича на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2019 року в складі судді Сидорчука О.М. ухваленого у м. Шостка,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи вимоги тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір від 06.10.2014 року № 470618663 на умовах строковості, платності та повернення. Зазначає, що в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, у нього утворилася заборгованість за укладеним кредитним договором в сумі 26190 грн. 28 коп. з яких: 8747 грн. 35 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 1813 грн. 86 коп. - сума заборгованості за відсотками, 7407 грн. 92 коп. - сума заборгованості за платою за управління кредитом, 8221 грн. 15 коп. - сума заборгованості за пенею. Вказує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення права вимоги від 17.07.2017 року № 20170714 відповідно до якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило за плату Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників за кредитним портфелем, в тому числі і до ОСОБА_1 , про що останнього було письмово повідомлено. Вказує, що всупереч умов кредитного договору, незважаючи на отримане повідомлення, відповідач не виконав свої зобов`язання та не сплатив суму заборгованості за укладеним договором.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 470618663 від 06.10.2014 року в сумі 26190 грн. 28 коп. та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду м. Сумської області від 27 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 06.10.2014 року № 470618663 в сумі 26190 грн. 28 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мороко С.О., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 перерахував на рахунок кредитодавця загалом 23310 грн. 00 коп., чим виконав всі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Вказує, що відповідачем не було отримано від позивача повідомлення про заміну кредитора в укладеному ним кредитному договорі, а тому відповідач мав право сплатити заборгованість первісному кредитору. Крім того, зазначає, що в укладеному ним кредитному договорі не передбачено право кредитодавця нараховувати плату за управління кредитом, а тому позичальник не зобов`язаний її сплачувати.

Від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що зауважень щодо умов кредитування чи щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору, умовами сплати під час його підписання з боку позичальника подано не було. Вказує, що після відступлення права вимоги позивач став кредитором по відношенню до відповідача, як боржника стосовно його заборгованості. Зазначає, що він не погоджується із твердженнями відповідача стосовно сплати ним заборгованості, оскільки що на рахунки первісного кредитора надійшла грошова сума в розмірі 18285 грн. 00 коп., яка була розподілена таким чином: 7841 грн. 87 коп. - тіло кредиту, 2783 грн. 25 коп. - сплата річних відсотків, 7586 грн. 42 коп. - сплата щомісячних відсотків, 73 грн. 46 коп. - сплата неустойки. Вказує, що відповідачу надсилалося повідомлення про відступлення права вимоги, а чинним законодавством не передбачено обов`язок нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. З урахуванням викладеного, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем існують кредитні правовідносини, оскільки відповідач фактично отримав в борг від позивача грошові кошти, які ним в подальшому повернуто не було. За таких обставин, суд визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів Сумського апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір від 06.10.2014 року № 470618663, відповідно до якого, відповідач отримав кредитні кошти в сумі 16589 грн. 22 коп. із платою за їх користування сумі 14,99 % річних. Строк дії договору визначено до 06.10.2017 року (а.с. 5).

Наданою заявою від 06.10.2014 року відповідач уповноважив ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» перерахувати кредитні кошти в розмірі 15000 грн. на рахунок АКБ «Правекс - Банк», НОМЕР_1, МФО 380838, (а.с. 8). Також, заявою від 06.10.2014 року, відповідач уповноважив ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» перерахувати за рахунок отриманих кредитних коштів страховий платіж на користь ПАТ «Страхова компанія ТАС» в сумі 1589 грн. 22 коп. (а.с. 9).

Згідно з платіжного доручення від 06.10.2014 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» перерахувала грошові кошти в сумі 15000 грн. 00 коп. на рахунок АКБ «Правекс - Банк», НОМЕР_1, МФО 380838, (а.с.11).

14.07.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір про відступлення права вимоги (а.с. 21 - 23).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14.07.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передало новому кредитору - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а новий кредитор прийняв права вимоги до позичальників - фізичних осіб, а саме до ОСОБА_1 (а.с. 24).

21.07.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» направила на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за укладеним між нею та відповідачем кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 19).

21.07.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» направила на адресу відповідача повідомлення про зміну умов кредитного договору № 470618663 від 06.10.2014 року, відповідно до якого повідомило відповідача про те, що позивачем набуто право вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором (а.с. 20). Крім того, у вказаному повідомленні, позивачем було повідомлено про зміну строку виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором та встановлено його на десятий календарний день, з дня направлення вказаного повідомлення.

Оскільки зазначене повідомлення направлено позивачем на адресу відповідача 21.07.2017 року, то термін закінчення договору визначено 31.07.2017 року. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що фактично повідомлення направлене позивачем на адресу відповідача за своєю правовою природою є вимогою про сплату боргу, якою змінено строк дії укладеного кредитного договору.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що представником відповідача до суду першої інстанції була подана заява про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення неустойки (пені) (а.с. 105-106).

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється тривалістю в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Так, відповідно до п. 4.3 кредитного договору від 06.10.2014 року № 470618663 строк повернення кредиту визначено до 06.10.2017 року. Разом з тим, надсилаючи 21.07.2017 р. відповідачу вимогу про сплату боргу за кредитним договором від 06.10.2014 року № 470618663 позивач фактично змінив строк дії кредитного договору і, відповідно, саме зі спливом десятиденного строку з дня направлення вказаної вимоги відповідачу, позивач набув право на повернення кредитних коштів в повному обсязі, в тому числі і право на сплату пені за укладеним кредитним договором.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, право на пред`явлення позову до боржника у позивача виникло з 31.07.2017 року. Водночас, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по пені в грудні 2018 року, тобто поза межами строків позовної давності.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Старббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З матеріалів справи вбачається, що відповідач подав до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності, водночас, позивачем не було заявлено клопотання про поновлення пропущеного ним строку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції помилково не застосував наслідки спливу строків позовної давності в частині стягнення заборгованості по пені, оскільки позивач не скористався своїм правом, та не звернув стягнення на заборгованість по пені в межах строків позовної давності, про застосування наслідків пропуску яких було подано заяву відповідачем.

Також, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що викладені ним в апеляційній скарзі в частині того, що укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 кредитним договором від 06.10.2014 року № 470618663 не передбачено сплату відповідачем плати за управління кредитом. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем всупереч приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження правомірності його вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по платі за управління кредитом в розмірі 7407 грн. 92 коп.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог в цій частині.

Обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги, позивач посилається на те, що ним було сплачено заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 23310 грн. 00 коп. Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с. 188) та довідку складену ТОВ Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості загалом 18 285 грн. 00 коп. Разом з цим, позивачем було зараховано частину сплачених відповідачем грошових коштів за кредитним договором в рахунок оплати за управління кредитом в сумі 7586 грн. 42 коп., що не передбачено умовами укладеного між сторонами кредитного договору.

Доводи відповідача щодо сплати ним грошової суми в розмірі 23310 грн. 00 коп. за укладеним кредитним договором не знайшли свого підтвердження з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази сплати коштів саме в цьому розмірі. Водночас, відповідач не надав до суду доказів їх перерахування на користь позивача чи ТОВ Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» всупереч приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Виходячи з принципу змагальності - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, колегія суддів відхиляє доводи відповідача в частині повного погашення ним кредитної заборгованості з огляду на недоведеність відповідачем цих обставин.

Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Саме такий порядок погашення заборгованості визнав позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів звертає увагу не те, що умовами укладеного сторонами кредитного договору від 06.10.2014 року № 470618663 не встановлено порядку погашення заборгованості. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем було безпідставно зараховано частину сплачених відповідачем грошових коштів за кредитним договором в рахунок оплати за управління кредитом в сумі 7586 грн. 42 коп., що не передбачено умовами укладеного між сторонами кредитного договору, а також наявну заборгованість відповідача за кредитним договором по тілу кредиту в сумі 8747 грн. 35 коп. та відсоткам в сумі 1813 грн. 86 коп., колегія суддів приходить до висновку стосовно того, що сплачену відповідачем грошову суму за кредитним договором, з урахуванням ст. 534 ЦК України слід розподілити в першу чергу на погашення відсотків, а залишок - на погашення заборгованості по тілу кредиту. Таким чином, заборгованість відповідача по відсоткам є фактично ним сплаченою, а по тілу кредиту за кредитним договором від 06.10.2014 року № 470618663 становить 2974,79 грн. (7586,42 - 1813,86 = 5772,56; 8747,35 - 5772,56).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, а тому суд першої інстанції дійшов помилкових висновків стосовно наявності підстав для повного задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, через неправильне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 11,26 %, а також те, що відповідач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України, позивачу необхідно компенсувати понесені ним витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 198 грн. 40 коп. за рахунок держави. Разом з цим, з позивача необхідно стягнути на користь держави судовий збір за апеляційний розгляд справи в розмірі 2345 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мороко Сергія Олеговича задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27 грудня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором від 06.10.2014 року № 470618663 в сумі 2974,79 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Компенсувати за рахунок держави Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 198 грн. 40 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь Держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м.Київ/22030106, код отримувача: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001; класифікація доходів бюджету: 22030106) судовий збір за апеляційний розгляд справи в розмірі 2345 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач - О. І. Собина

Судді: С. Г. Хвостик

І. В. Орлов