печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ільєвої Т.Г.,

при секретарі судових засідань Ємець Д.О.,

за участю представника скаржника - ОСОБА_2.,

за участю представника заінтересованої особи - Белименка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову начальника Відділу Буського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 11.03.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61526021, -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, у якій просив скасувати постанову начальника Відділу Буського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 11.03.2020року про відкриття виконавчого провадження №61526021 скасувати.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.03.2017року старший державний виконавець Буського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зробок Р.В. при примусовому виконанні виконавчого провадження №51649380 на підставі п.2, п.9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ - виконавчий лист №2-698-1/09 від 23.07.2009року було повернуто стягувачу, ПАТ АБ «Укргазбанк» з можливістю повторного пред`явлення в строк до 30.03.2018року.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження №61526021 виконавчий лист надано до виконання 11.03.2020 року, тобто фактично пропущено майже 2 роки, що порушує права скаржника та, що як наслідок послугувало підставою для звернення до суду з даною скаргою.

Представник скаржника - ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог скарги та вказав на її безпідставність та необґрунтованість, а відтак у задоволенні вимог просив відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, заслухавши позицію учасників розгляду, вивчивши подану скаргу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що 23 липня 2009року Печерським районним судом м.Київ було видано виконавчий лист №2-698-1/09 на підставі рішення Печерського районного суду м.Києва, яким задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Статус Про» про стягнення заборгованості за кредитом.

30.03.2017 року старший державний виконавець Буського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зробок Р.В. при примусовому виконанні виконавчого провадження №51649380 на підставі п.2, п.9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист №2-698-1/09 від 23.07.2009року було повернуто стягувачу, ПАТ АБ «Укргазбанк» з можливістю повторного пред`явлення в строк до 30.03.2018року.

В подальшому 11.03.2020 стягувач повторно звернувся до державного виконавця з заявою про відкриття виконавчого провадження та того ж дня державний виконавець на підставі вказаної заяви відкрив виконавче провадження № 61526021.

Проте, при зазначенні строку пред`явлення виконавчого строку до виконання державним виконавцем було порушено приписи Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 17.02.2017, підстава - 1787-VIII(станом на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу).

Так, пунктом 2 частини першої статті 37 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними та одночасно пунктом 9 передбачено, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Одночасно приписами частини п`ятої статті 37 Закону імперативно визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 12 в свою чергу передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Вказані обставини та норми законодавства одночасно свідчать про порушення вищенаведених приписів державним виконавцем при винесенні 30.03.2017 постанови про повернення документа та одночасно про правомірність постанови від 11.03.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61526021.

Суд відноситься критично до доводів скаржника, що банк повинен був оскаржити постанову про повернення виконавчого документ в частині зазначення повторного звернення до суду, адже стягувач розпоряджається своїми правами щодо предмету оскарження на власний розсуд, а неправомірність дій одного державного виконавця не може бути підставою для продовження таких дій, адже виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження», що узгоджується з приписами статті 18 вказаного Закону.

Окрім цього, як на підставу для скасування постанови від 17.03.2020 про відкриття виконавчого провадження скаржник вказує, що позивачем у справі № 2-698-1/09 виступало Відкрите акціонерне товариство «Укргазбанк», правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», проте державний виконавець своєю постановою у виконавчому провадженні № 61526021 не змінив стягувача, проте дані доводи суд вважає безпідставними з огляду на те, що ухвалою суду 27.08.2013 суд задовольнив заяву Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про видачу дубліката виконавчого листа по справі за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус-Про», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та одночасно доказів того, що стягувач не був замінений в рамках виконавчого провадження, в якому постановою від 30.03.2017 державний виконавець повернув виконавчий документ, суду не надано.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК).

Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст.79 ЦП України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За викладених обставин справи та норм законодавства суд приходить до висновку, що сторона позивача не довела обставини, на які вона посилалася, а оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження є такою, що прийнято з відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 41, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1-19, 23, 76-89, 95, 351, 352, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову начальника Відділу Буського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 11.03.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61526021.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 17.08.2020.

Суддя Т.Г. Ільєва