КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання спільної неповнолітньої дитини, з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частину всіх видів доходу відповідача.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що згідно з судовим наказом Солом`янського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року з ОСОБА_1 стягуються на її користь ( ОСОБА_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.05.2019 року.

Вважала, що така сума аліментів є недостатньою для забезпечення необхідних умов для фізичного та духовного розвитку дитини і зауважила, що 800-900 грн. аліментів щомісяця не вистачає на утримання сина, посилаючись на те, що син росте, відповідно і потреби на його розвиток збільшуються, також необхідно витрачати більше коштів і на придбання одягу і продуктів харчування.

Зазначала, що вона не працює, оскільки сину лише 2,5 роки, тому визначених коштів у вигляді 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини не вистачає.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року позовні вимоги задоволено, змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/14519/19, провадження №2-н/760/244/19 від 20.05.2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, здійснено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що він виконує судовий наказ, сплачує аліменти та за можливості надає додаткову посильну допомогу сину (одяг, продукти). Зазначає, що з моменту прийняття судового наказу та звернення ОСОБА_2 з даним позовом його матеріальне становище не змінилося, а позивачкою не надано жодних доказів, які б свідчили про покращення матеріального стану ОСОБА_1 . Також, вказує, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна мати-пенсіонер, що повинно було бути враховано судом.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції враховуючи найкращі інтереси дитини, необхідність захисту права дитини на належне утримання, недостатність стягуваних аліментів для забезпечення мінімальних потреб дитини, вважав правильним змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на дитину з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частину з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, враховуючи при цьому майновий та сімейний стан платника аліментів.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1, а.с.9).

Дитина проживає з матір`ю, що не заперечується відповідачем.

На підставі судового наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 від 17.05.2019 року стягуються на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (т.2, а.с.7).

За змістом ст.157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно.

Проте, відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), згідно із Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік складає: - з липня 2019 року - 1699 грн., - з грудня 2019 року - 1779 грн., - з січня 2020 року - 1799 грн.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як встановлено судом та визнано сторонами, відповідач може надавати фінансову підтримку своєму сину, окрім присуджених аліментів, ще перераховує інколи позивачу грошові кошти на сина, придбає продукти харчування, одяг і ліки дитині.

За ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивачка стверджувала, що оскільки дитині ще не виповнилося 3-х років, вона не працює, здійснює догляд за сином, а єдине джерело утримання сина - це мінімально встановлений законом розмір аліментів, який присуджений до стягнення наказом суду.

Також позивач наголошувала, що хоча відповідач і надає кошти на утримання сина додатково за межами присуджених аліментів, купляє продукти та одяг, але така допомога має несистематичний та мінливий характер.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що враховуючи найкращі інтереси дитини, необхідність захисту права дитини на належне утримання, недостатність стягуваних аліментів для забезпечення мінімальних потреб дитини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги підлягали до задоволення та вважав правильним змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на дитину з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частину з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, враховуючи при цьому майновий та сімейний стан платника аліментів.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: