Ухвала

21 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 161/3750/13-ц

провадження № 61-11855ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кондратюка Володимира Веніаміновича на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2013 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 травня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 за кредитним договором від 27 березня 2007 року № 6МТ/2007/840-МК/72-Т в розмірі 261 843,25 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а саме - земельну ділянку площею 0,1210 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в селі Струмівка Луцького району Волинської області, шляхом примусової реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2013 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в розмірі 261 843,25 грн згідно з кредитним договором від 27 березня 2007 року № 6МТ/2007/840-МК/72-Т (з яких: 125 511,60 грн, заборгованість по відсотках - 94 089,59 грн, пеня за прострочення сплати відсотків - 31 261,98 грн, штраф за порушення вимог кредитного договору - 10 980,06 грн) звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме - земельну ділянку площею 0,1210 га для будівництва та обслуговуванням житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка, та належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВЛ № 045473, виданого Луцьким райвідділом земельних ресурсів 08 грудня 2004 року згідно з рішенням від 26 листопада 2004 року № 12-16 та зареєстрованого в книзі Державних актів на право приватної власності на землю за № 1342. Постановлено реалізувати предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Волинського апеляційного суду від 07 травня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишено без задоволення, а заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2013 року - без змін.

06 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кондратюк В. В. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2013 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 травня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було доплатити судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 6 113,60 грн і роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 542, заявник отримав вказану ухвалу 25 серпня 2020 року.

07 вересня 2020 року, тобто з пропуском встановленого судом строку на усунення недоліків касаційної скарги, представник ОСОБА_1 - адвокат Кондратюк В. В. подав засобами поштового зв`язку заяву про виконання вимог ухвали Верховного Суду від 14 серпня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху. До вказаної заяви адвокат додав квитанцію від 07 вересня 2020 року № 71 про сплату судового збору в розмірі 6 113,60 грн.

Пропущений представником ОСОБА_1 - адвокатом Кондратюком В. В. строк для усунення недоліків його касаційної скарги на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2013 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 травня 2020 року необхідно продовжити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 127 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55 Конституції України).

Згідно з частиною першою, пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є:забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 27 червня 2000 року у справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на те, що пропуск заявником встановленого судом строку для усунення недоліків його касаційної скарги є незначним (1 день), вказаний строк необхідно продовжити з ініціативи суду, що відповідатиме вищенаведеним правовим принципам.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Ціна позову в цій справі становить 261 843,25 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Кондратюк В. В. вказав, що суди не врахували правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 17 квітня 2019 року у справі № 200/11343/14-ц та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 317/3698/15-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц.

Наведені заявником доводи є істотними, свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для розгляду справи судом касаційної інстанції.Тому, не дивлячись на те, що ця справа з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскаржувані в ній судові рішення підлягають перегляду в касаційному порядку.

Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки викладені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Продовжити до 07 вересня 2020 року строк на усунення недоліків касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Кондратюка Володимира Веніаміновича на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2013 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 травня 2020 року.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кондратюка Володимира Веніаміновича на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2013 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 травня 2020 року.

Витребувати з Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільну справу № 161/3750/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 21 жовтня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов