ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/678/16-ц
Провадження № 2/210/45/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"18" вересня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Ромашевського В.Є.,

представника позивача: ОСОБА_5,

відповідача: ОСОБА_1 ,

представника відповідачів: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін, цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, - Дзержинський районний відділ ДМС України в м. Кривий Ріг про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в уточненій редакції якого від 20 вересня 2017 року просить суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири ; визнати квартиру АДРЕСА_2 спільним майном подружжя, та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що він перебував з відповідачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з 21.09.1991 року, який розірвано 09.04.2015 року. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу ними придбано спірні квартири - квартиру АДРЕСА_2 (оформлена на його ім`я), в якій на теперішній час зареєстровані та мешкають ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та квартиру АДРЕСА_1 , яка оформлена на ОСОБА_1 . Оскільки самостійно вирішити питання поділу майна вони не можуть, він звернувся до суду з позовом.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 (а.с.107, 108) в судовому засіданні підтримав позов, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнала частково, оскільки вважає, що квартира АДРЕСА_1 не є об`єктом спільної сумісної власності.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.58 ЦПК України.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - ОСОБА_2 (а.с.42-44) в судовому засіданні позов визнав частково, просив в частині визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності та визнання за позивачем права власності на 1/2 квартири - відмовити.

Представник третьої особи - Дзержинського районного відділу ДМС України в м. Кривий Ріг в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справи за відсутності представника третьої особи (а.с.40).

Суд, вислухавши сторони та представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 11.01.2018 року вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували з 21.09.1991 року в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 09.04.2015 року ( а.с.12).

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не заперечується сторонами.

13.02.2004 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською І.О., зареєстровано в реєстрі №676, ОСОБА_3 придбано у власність квартиру АДРЕСА_2 (а.с.7-11, 23).

Відповідно розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року №Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» АДРЕСА_2 перейменовано на АДРЕСА_2 .

21.09.2013 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І., зареєстровано в реєстрі №3985, ОСОБА_1 придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с.25).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17.12.2015 року задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_7 про визнання договору купівлі - продажу удаваним правочином - визнано договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та зареєстрованим приватним нотаріусом Пахомовою Н.І. в реєстрі за №3985 удаваним правочином (а.с.65, 66).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Згідно з інформацією з Єдиного реєстру судових рішень рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017 року рішення першої інстанції скасовано у позові ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_7 про визнання договору купівлі - продажу удаваним правочином - відмовлено. Скасовуючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вирішуючи спір , судом не враховано придбання ОСОБА_1 спірної квартири у період шлюбу з ОСОБА_3 , не вирішено питання про залучення до участі у розгляді справи ОСОБА_3 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19.07.2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2020 року, у позові ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином відмовлено (а.с.225-227).

Вищезгаданий позов стосувався квартири АДРЕСА_1 . Отже станом на день розгляду справи спірна квартира належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, у період шлюбу сторонами придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно з ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до вимог ст.21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз`яснень п.п.22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); в разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Отже, спірні квартири є об`єктом спільної сумісної власності. Вирішуючи питання про їх поділ, суд приходить до висновку, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, оскільки інше домовленістю між ними не встановлено та не встановлено вимогами закону.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд задовольняє позов.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.3, 21, 57, 60, 62, 63, 71 СК України, ст.ст.331, 368, 372, 376 ЦК України, ст.ст.4, 5, 10-13, 77-80, 121, 141, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа, - Дзержинський районний відділ ДМС України в м. Кривий Ріг про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності, - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 44,9кв.м., житлова площа 27,7кв.м., спільним майном подружжя, та визнати за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа якої складає 57,7кв.м., житлова площа 44,2кв.м., спільним майном подружжя, та визнати за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 21 вересня 2020 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 ;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_2 ;

- третя особа: Дзержинський районний відділ ДМС України в м. Кривий Ріг, юридична адреса: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 16.

Суддя: Н. Ю. Вікторович