Провадження № 22-ц/802/5/20 Категорія: 6 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Ковалько О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка подана в їх інтересах представником ОСОБА_5 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні співвласників.

Позов мотивують тим, що 19.05.1993 року комітетом по найму комунальної власності м. Луцька видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого чотирикімнатна квартира загальною площею 62,3 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_3 (онука). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.08.2016 року визнано право власності кожного із позивачів на 1/4 частку зазначеної квартири. 10.12.2001 року співвласник ОСОБА_6 заповів своїй дочці ОСОБА_4 належну йому частку вказаної квартири, в той же день помер. Спадкоємець прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріуса, свідоцтво про право на спадщину не отримала, своє право власності на частку у спірній квартирі не зареєструвала.

Позивачі вказують також, що частка відповідача у спірній квартирі порівняно із часткою позивачів є незначною, спірна квартира є неподільною річчю, спільне володіння та користування майном для сторін є неможливим, відповідач проживає за межами України та має інше житло, а отже припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї, а також той факт, що з моменту набуття права власності на 1/4 частини спірної квартири відповідач жодних витрат на утримання квартири у придатному до використання стані не несла, а також відмовилась отримати компенсацію за свою частку у спільному майні.

Покликаючись на викладені обставини, просять суд припинити право ОСОБА_4 на 1/4 частку у квартирі АДРЕСА_2 , визнавши за позивачами право кожного на 1/12 частки у вказаній квартирі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, позивачі через свого представника ОСОБА_5 , подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 4,5 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для учасників у вчиненні процесуальної дії, якщо визначає їх явку обов`язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Вручення повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається вручення повістки і цій особі ( ч.5 ст. 130 ЦПК України).

Про розгляд даної справи належним чином був повідомлений ОСОБА_5 , який є представником ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , відповідно до ордеру від 05 липня 2018 року, а тому з врахуванням вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, позивачі вважаються такими, що належним чином повідомлені.

Крім того Волинським апеляційний судом ухвалою Волинського апеляційного суду від 05 березня 2019 року доручено компетентному органу Азербайджанської Республіки надати відомості щодо реєстрації чи проживання ОСОБА_4 на території Азербайджанської Республіки, вручити ОСОБА_4 судові документи, відібрати пояснення щодо пред`явленого до неї позову та доводів апеляційної скарги, витребувати дані щодо наявності у неї на праві власності нерухомого житлового майна (квартири, будинку).

На адресу Волинського апеляційного суду надійшло від Міністерства юстиції Азербайджанської Республіки надійшло повідомлення про місце реєстрації ОСОБА_4 на території Азербайджанської Республіки (а.с.118).

Волинським апеляційним судом 10 лютого 2020 року було скеровано на адресу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України : доручення про вручення документів з додатками та доручення про виклик до суду ОСОБА_4 ; доручення про виконання окремих процесуальних дій відносно ОСОБА_4 для подальшого скерування за належністю.

Однак на даний час у Волинського апеляційного суду відсутня інформація, щодо виконання судових доручень, оскільки з компетентного суду Азербайджанської Республіки на адресу суду жодної інформації не надійшло.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Враховуючи норми ст. 372 ЦПК України та неподання доказів про поважність причин неявки до суду апелянтів, вживши усіх передбачених законом заходів щодо повідомлення учасників справи про час та місце судового засідання, з метою дотримання вимог ст. 371 ЦПК України щодо строків розгляду справи, суд апеляційної інстанції ухвалив проводити розгляд справи у відсутності учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу належить 1/4 частина у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, припинення права власності відповідача на значну частку в майні, що одночасно з позбавленням права власності на житлове приміщення не може бути визнаним таким, що не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Крім того суд зазначив, що реалізація права на свободу пересування жодним чином не впливає на обсяг права власності особи, на її повноваження, як власника майна, не може слугувати підставою для обмеження особи у праві користування своїм жилим приміщенням, у здійсненні права власності, тим більше підставою для позбавлення відповідного права.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_3 (онука).

10.12.2001 року ОСОБА_6 заповів своїй дочці ОСОБА_4 1/4 частку вказаної квартири (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с. 13).

ОСОБА_4 у передбачений законом строк подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, відповідне свідоцтво не отримала, своє право власності на частку у спірній квартирі не зареєструвала.

Згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.08.2016 року по 1/4 частці квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 (а.с. 16-17).

З пояснень позивачів судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 протягом тривалого часу не проживає на території України, а проживає на території Азербайджанської Республіки.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі мотивували його тим, що частка в майні ОСОБА_4 є незначною, між ними не досягнуто домовленості щодо користування цим майном, відповідач не проживає на території України, а тому є всі підстави для застосування ст. 365 ЦК України, оскільки таке припинення не завдасть шкоди відповідачу та членам її родини.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно зі статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, висловленими у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-37цс13, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180цс18).

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що частка відповідача є такою ж , як кожного з позивачів ( 1/4), а тому її не можна вважати незначною. Крім того, не проживання ОСОБА_4 на території України тривалий час не є тією підставою, яка б слугувала для задоволення позову. Також слід зазначити, що відповідно до відомостей Міністерства юстиції Азербайджанської Республіки, ОСОБА_4 дійсно зареєстрована на території Азербайджанської Республіки, однак відповідно до реєстру нерухомості у ОСОБА_4 на території даної країни відсутні будь які об`єкти нерухомості, які б належали їй на праві власності. А тому 1/4 частки спірної квартири є єдиним майном, яке належить ОСОБА_4 на праві власності, що в свою чергу ще раз підтверджує ту обставину, що припинення права власності завдасть її значної шкоди.

Крім того слід зазначити, що на день звернення з даним позовом до суду, квартира АДРЕСА_2 належить позивачам на праві спільної часткової власності з визначенням кожному з них конкретної частки. Відтак кожен із співвласників може давати оцінку частки відповідача, щодо її незначності по відношенню до частки, яка належить особисто кожному із співвласників.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Відмовивши в задоволені даного позову, суд забезпечив справедливий баланс інтересів обох сторін, надав належну оцінку, чи є виправданим (необхідним) втручання у право відповідача на майно за встановлених судом обставин, чи дотримано справедливого балансу щодо компенсації відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, якщо врахувати, що позивачі діють з метою задоволення власних інтересів, а відповідач, у разі задоволення позову, втратить своє єдине майно, яке належить їй на праві власності, то пропорційність цій меті - позбавлення ОСОБА_4 права власності на 1/4 частину спірної квартири, викликає обґрунтовані сумніви та заперечення.

Разом з тим, за встановлених судом обставин втручання у право власності відповідача на майно не є виправданим (необхідним) відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення права на частку ОСОБА_4 в спірній квартирі на підставі ст. 365 ЦК України.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позову.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Твердження апелянта про несплату відповідачем комунальних послуг та її не проживання протягом останніх років на території України, не підтримання родинних відносин, не впливає на правильність висновків суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 25 вересня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка подана в їх інтересах представником ОСОБА_5 залишити без задоволення, а заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 листопада 2018 року в даній справі без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий

Судді