Справа № 206/3825/20
Провадження № 2-н/206/144/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2020 суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштак К.С. розглянувши заяву Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 301»про видачу судового наказу про стягнення солідарно боргу та витрат та правову допомогу з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ

Голова ОК «ЖБК № 301» Якуба Н.Є. звернулася до суду із заявою, у якій просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 301»борг та витрати та правову допомогу.

На виконання вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України, судом були зроблені запити до відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб - боржників.

Як вбачається із довідок, наданих відділом адресно-довідкової роботи ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що не відноситься до адміністративної території Самарського району м. Дніпра.

В той же час, відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказуподається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», заява про видачу судового наказу подається до суду за загальними правилами підсудності, встановленими главою 1 розділу. Зокрема, заява подається до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання фізичної особи або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування чи місцезнаходженням юридичної особи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Як вбачається, один з боржників ОСОБА_1 зареєстрований у Новомосковському районі, Дніпропетровської області, а заявник просить видати судовий наказ, яким стягнути заборгованість з боржників у солідарному порядку, тому в даному випадку розділити вимоги до кожного боржника неможливо, проте вимоги до одного з боржників Самарському районному суду м. Дніпропетровська непідсудні.

При таких обставинах, враховуючи, що один з боржників зареєстрований в іншому районі, а не в Самарському районі м. Дніпра, внаслідок чого порушено правило підсудності при подані заяви про видачу судового наказу, суддя приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з цих підстав.

Крім того, статтею 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2)документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Однак, в матеріалах справи відсутній договір, укладений між ОК «ЖБК № 301» та боржниками про надання послуг управління (утримання) спільного майна співвласників квартир та нежитлових приміщень будинку, а тому не можна зробити висновок про те, що у випадку наявності у них боргу, заявник має право стягувати заборгованість.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання цих послуг.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», відсутність документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника: документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права, вказує на наявність спору про право.

В матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника, а саме відповідний договір про надання послуг, що підтверджував би фактичне надання та отримання цих послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України від 29.11.2001 «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Згідно з ч. 1-3 ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів. Об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів. Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів.

Таким чином, оскільки заявник не є управителем або виконавцем житлово-комунальних послуг, він безпосередньо не надає боржнику житлово-комунальні послуги, а отже заявлена ним вимога не є вимогою про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Зазначена обставина відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України є підставою для відмови у видачі судового наказу.

У той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримували та користувалися послугами ОК «ЖБК № 301».

Відтак із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Частиною третьою ст. 165 ЦПК України визначено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відтак, суддя приходить до висновку, що заява подана з порушеннями вимог ст. 163 ЦПК України, а тому, згідно п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України наявні підстави для відмови у видачі судового наказу.

До того ж, відповідно до статті 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України. Власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Співвласниками в розуміння Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Представником заявника ОК «ЖБК № 301» не подано до суду доказів того, що станом на день звернення до суду із заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Подана представником заявника ОСОБА_4 довідка з ОК «ЖБК № 301» датована 19.08.2020 не підтверджує даного факту.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Таким чином, суддею встановлено відсутність правових підстав для видачі судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 боргу із сплати внеску на управління багатоквартирним будинком, оскільки із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Окрім цього, при вирішенні питання щодо можливості видачі судового наказу встановлено, що в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, а саме в заяві зазначено вимоги щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОК «ЖБК № 301» витрат на правову допомогу у розмірі 300,00 грн., що суперечить ст. 161 ЦПК України, якою чітко визначені вимоги, за якими може бути видано наказ.

Заявником заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 300,0 грн., за якою не може бути видано судовий наказ, оскільки зазначене не входить до переліку, визначеному ч. 1 ст. 161 ЦПК України, та вказані витрати входять до предмету доказування у позовному провадженні по справі, що унеможливлює стягнення їх за правилами наказного провадження, а тому суддя, враховуючи права заявника на компенсацію вказаних витрат, вважає за необхідне відмовити у видачі вказаного судового наказу, оскільки заявлені між собою вимоги є взаємопов`язані, та їх окремий розгляд неможливий.

Відтак, враховуючи те, що заявником у одній заяві про видачу судового наказу заявлено вимогу про стягнення боргу за комунальні послуги та вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, яка не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суддя вважає, що з поданої заяви про видачу судового наказу і поданих документів вбачається спір про право, що за правилами п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, є підставою для відмови у видачі судового наказу, відповідно заявлений спір має бути вирішений у порядку позовного провадження, а тому у видачі судового наказу необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи все викладене, суддя приходить до обґрунтованого висновку, що у видачі судового наказу за заявою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 301» про видачу судового наказу про солідарне стягнення боргу та витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід відмовити.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 160-166, 260, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 301» про солідарне стягнення боргу та витрат та правову допомогу з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.С. Маштак