Номер провадження: 22-ц/813/702/20
Номер справи місцевого суду: 495/9677/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суд в складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

у порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2019 року (одноособово суддя Прийомова О.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про збільшення розміру аліментів,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

17.10.2018 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, а саме: зміну розміру аліментів, визначених на підставі рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.11.2016 року зі стягнення на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини.

Позов обґрунтовано наступним.

Позивачка і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01.12.2016 року розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. У шлюбі в них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.11.2016 року з відповідача на користь позивачки суд стягнув на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 700 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, який призначено на підставі рішення суду від 17.11.2016 року є недостатнім для належного матеріального утримання дитини, оскільки дитина часто хворіє, постійно потребує додаткових витрат, позивачці матеріально складно забезпечити повноцінне життя дитини, відповідач офіційно не працює, але має регулярний дохід, тому він, як батько, який здоровий та працездатний, має можливість і повинен сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 5 000 гривень щомісячно.

Заочним рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.12.2018 року позов задоволено частково. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2019 року заочне рішення суду від 20.12.2018 року скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Повторним заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.10.2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд збільшив розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.11.2016 року по справі № 495/8653/16-ц і стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 118 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно. З відповідача на користь позивачки суд стягнув витрати на правову допомогу у розмірі 200 гривень,а на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Відповідач не погодився із заочним рішенням суду від 11.10.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішенні про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника відповідача зазначає:

Підставами для збільшення аліментів позивачка стало те, що призначений судом розмір аліментів у 2016 році є недостатнім для належного матеріального утримання дитини, оскільки дитина часто хворіє, постійно потребує додаткових витрат, однак, вказані обставини є підставами для призначення аліментів, а не збільшення їхнього розміру.

Суд посилається на практику Верховного Суду України від 05.02.2014 року № 143цс13та і положення ст. 182 СК України щодо підстав та порядку визначення при визначенні розміру аліментів і встановлення всіх обставин, що мають істотне значення, однак, суд, врахувавши положення щодо обов`язкового встановлення обставини щодо матеріального стану платника аліментів, так й не перевірив наявність вказаних обставин. Відповідач ОСОБА_1 не працює з 2008 року і позивачка не надала доказів того, що відповідач має регулярні доходи, позовна заява містить посилання на необхідність у додаткових витратах, однак стягнення додаткових витрат не є складовою аліментів на утримання дитини, і, у розумінні ст. 185 СК України, є окремим інститутом участі батьків в утримані дитини, що викликано особливими умовами.

Відповідач, як батько, приймає участь у вихованні та утриманні своїх дітей, із донькою ходить на прогулянки та відвідує магазини й кафе, по мірі необхідності, відповідач купує дитині зимовий одяг, шкільні приналежності, намагається купувати речі та іграшки. Відповідач офіційно не працевлаштований, має мінливий та нерегулярний дохід близько 3 000 гривень на місяць і не відмовляється від своїх зобов`язань, як батько.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зазначив, що у відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: 2 118 гривень, таким чином половина прожиткового мінімуму = 2118,00 :2 =1 059,00 гривень, при цьому, позивачкою не наведено доказів, які б дозволяли задовольнити позовні вимоги.

Суд помилково вирішив стягнути з відповідача компенсацію за правову допомогу, оскільки відповідних доказів (акт виконаних робіт, банківський переказ із відповідним призначенням платежу та інше) надано не було, крім того, позивачка у позовні заяві вказує, що ніяких судових витрат понести не збирається.

Судом першої інстанції не враховано правову позицію Верховного Суду із тотожних питань про те, що збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою як для ухвалення нового рішення про збільшення їх розміру, так і для відмови в перерахунку (висновок ВС в постанові від 12.09. 2018 року по справі № 459/2181/17).

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища батька, є підставою для його зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181 СК), ст. 192 СК вказує лише на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав (зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом).

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»), що вбачається з правової позиції у постанові ВСУ від 5.02.2014 №6- 143цс13.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається у судовому порядку, разом з тим, касаційний суд вказав, що зміна законодавства відносно розміру прожиткового мінімуму для дитини не є підставою для збільшення розміру аліментів, однак суд врахував саме зміну розміру прожиткового мінімуму.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивачка не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Сторони перебували у шлюбі з 22.11.2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у шлюбі в них народилась донька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 01.12.2916 року, шлюб між сторонами розірваний (а.с.6, 9).

Донька сторін ОСОБА_4 після розірвання батьками шлюбу залишилась проживати разом із матір`ю.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.11.2016 року з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки суд стягнув аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи 04.11.2016 року та до досягнення дитиною повноліття, крім того, з відповідача на користь позивачки стягнув додаткові витрати на утримання дитини (а.с. 7,7 зворот).

17.10.2018 року позивачка звернулась із позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дитини до 5 000 гривень посилаючись на те, що відповідач офіційно не працює, але має нерегулярний дохід, ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу не надає в обсязі, необхідному дитині, дитина постійно хворіє і потребує додаткових витрат на лікування, вона не може самостійно підняти дитину на ноги за кошти, які сплачує відповідач, тому просить збільшити розмір аліментів (а.с.1-3).

В суді першої інстанції, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення суду від 20.12.2018 року, відповідач заперечував проти позовної заяви з тих підстав, що позивачка не довела обставин, які є підставою для збільшення розміру аліментів (а.с.34-38).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання, які регулюються нормами СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, вирішуючи позов і збільшуючи розмір аліменти у розмірі 2 118 гривень, виходив з того, що аліменти, визначені рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.11.2016 року у розмірі 700 гривень щомісячно є нижчим ніж, як передбачено ст. 182 СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, враховуючи вікову категорію дитину, крім того, суд взяв до уваги реальне зростання рівня життя у 2019 році поряд з 2016 роком, а також те, що не спростовано, що відповідач не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі (а.с. 87-91).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст. 192 СК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч.3 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору, суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів, ця обставина не звільняє батьків від обов`язку з утримання дитини.

Колегія суддів виходить з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи вбачається, що з листопада 2016 року відповідач сплачує аліменти на утримання доньки 2010 року народження у розмірі 700 гривень щомісячно.

Відповідач ОСОБА_1 , 1987 року народження є особою працездатного віку, працездатний, крім доньки ОСОБА_4 , 2010 року народження, інших утриманців у відповідача немає.

Всупереч ст. 81 ч.1 ЦПК України, відповідач, як особа яка приймає участь у справі і заперечує проти збільшення розміру аліментів, не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій доказів на підтвердження обставин того, що він (за станом здоров`я, сімейним або матеріальним станом або з інших поважних обставин) не може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї доньки у розмірі 2 118 гривень.

Відповідачу відомо про наявність справи в суді апеляційної інстанції, оскільки апеляційний суд переглядає справу за апеляційною скаргою відповідача, разом з тим, станом на 10.03.2020 року суду апеляційної інстанції не надано доказів того, що відповідач не спроможний сплачувати щомісячно на утримання доньки аліменти у розмірі 2 118 гривень, тобто у твердій грошовій сумі, яка відповідає прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку.

Зважаючи на те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, інших утриманців, крім доньки 2010 року народження та позивачки, у відповідача немає, беручи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, сам по собі факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідний розмір утримання не є обставиною, яка враховується судом при визначенні розміру аліментів, а відсутність станом на час вирішення спору доказів про матеріальне становище відповідача не є підставою для відмови у стягненні аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову у розмірі 2 118 гривень.

Відповідач, у разі скрутного матеріального становища, може захистити своє право шляхом звернення із позовом про зменшення розміру аліментів.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника відповідача у скарзі про те, що: відповідач не працює з 2008 року й позивачка не надала доказів того, що відповідач має регулярні доходи; позовна заява містить посилання на необхідність у додаткових витратах, однак стягнення додаткових витрат не є складовою аліментів на утримання дитини, і, відповідно до ст. 185 СК України, є окремим інститутом участі батьків в утримані дитини, позивачка помилково ототожнює аліменти та додаткові витрати, що є різними інституціями сімейного права; відповідач приймає участь у вихованні та утриманні дитини з якою ходить на прогулянки та відвідує магазини й кафе, по мірі необхідності, купує дитині одяг і шкільні приналежності; відповідач офіційно не працевлаштований, має мінливий та нерегулярний дохід близько 3 000 гривень на місяць; суд помилково стягнув з відповідача компенсацію за правову допомогу, оскільки відповідних доказів надано не було, крім того, позивачка у позовні заяві вказує, що ніяких судових витрат понести не збирається; судом не враховано правову позицію Верховного Суду із тотожних питань про те, що збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою як для ухвалення нового рішення про збільшення їх розміру, так і для відмови в перерахунку (висновок ВС в постанові від 12.09. 2018 року по справі № 459/2181/17); ст. 192 СК вказує лише на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав (зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом); зміна законодавства відносно розміру прожиткового мінімуму для дитину не є підставою для збільшення розміру аліментів, однак суд першої інстанції врахував саме зміну розміру прожиткового мінімуму, - до уваги не приймаються.

Позивачка, звертаючись у жовтні 2018 року із позовом про збільшення розміру аліментів, які стягувались з відповідача на підставі рішення суду з листопада 2016 року у твердій грошовій сумі 700 гривень щомісячно на дитину 2010 року народження, у позовні заяві збільшення розміру аліментів, насамперед, обґрунтовувала тим, що призначений судом розмір аліментів у 2016 році є недостатнім для належного матеріального утримання дитини у 2018 році, оскільки дитина часто хворіє, постійно потребує додаткових витрат, позивачці матеріально складно забезпечити повноцінне життя дитини, відповідач офіційно не працює, але має регулярний дохід, здоровий та працездатний, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки (а.с.1).

У розумінні ст. 180 СК України, у батьків існує рівний обов`язок щодо забезпечення дитині необхідного матеріального утримання.

Відсутність у відповідача інших дітей та/або утриманців, а також відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо сплати аліментів, розмір яких дорівнює прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, можливість сплачувати відповідачем аліментів, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, є підставою для ствердження, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зміну розміру аліментів шляхом збільшення до 2 118 гривень щомісячно.

Визначений розмір аліментів щомісячно в розмірі 2 118 гривень, у даному випадку, дасть можливість відповідачу, як батьку дитини, належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання щодо сплати аліментів, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Визначений розмір аліментів враховує і необхідність витрат на поточне лікування дитини, при цьому, позивачка не ставила питання про стягнення додаткових витрат на лікування дитини з підстав ст. 185 СК України.

Ствердження, що доходи відповідача становлять щомісячно 3 000 гривень, всупереч вимог закону щодо доведення своїх заперечень, належними та допустимими доказами, не підтверджені. Посилання відповідача на начеб то його не працевлаштування з 2008 року, мінливість та нерегулярність доходів, на увагу не заслуговують з огляду на те, що відповідач є працездатним і особою працездатного віку.

Ствердження у скарзі, що розмір аліментів збільшено з підстав того, що мала місце зміна законодавства відносно розміру прожиткового мінімуму для дитини і суд першої інстанції врахував саме зміну розміру прожиткового мінімуму, безпідставні, оскільки, насамперед, суд виходив з того, що стягнення аліментів у визначеному розмірі є одним із способів захисту дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, крім того, життєвий рівень 2019 року різниця із життєвим рівнем 2016 року (а.с.89).

Зважаючи на те, що аліменти у розмірі 700 гривень (2016 рік) суттєво не відповідають життєвому рівню 2019 року, що є загальновідомим фактом, висновок суду про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, є правильним.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Позивачка довела, що 700 гривень аліментів не є достатніми для утримання дитини 2010 року і є підстави для збільшення розміру аліментів, а тому порушене право позивачки захищено судом шляхом частково задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а тому відповідач не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до ст. 389 ч.3 п.2 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 10.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова