ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/449/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/3204/16-ц Категорія: на ухвалу Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Храпка В.Д.,

Бондаренка С.І., Фетісової Т.Л

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 адвоката Вдовиченка Юрія Васильовича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2019 року, постановлену під головуванням судді Позарецької С.М., у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви вказує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2016 року по справі №711/3204/16-ц позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № від 26 грудня 2007 року в розмірі 38 560,44 доларів США та 20 993,64 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати з оплати судового збору в розмірі 15 515,51 грн.

На підставі вказаного судового рішення Придніпровським районним судом м. Черкаси 28 листопада 2016 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг у сумі 38 560,44 доларів США та 20 993,64 грн. та виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг у сумі 15 515,51 грн.

Листом від 15 травня 2019 року вих. №55-5-04/30-101 АТ «УкрСиббанк» повідомило її про прийняття рішення про анулювання боргу за кредитним договором №0 від 26 грудня 2007 року в сумі 30 314,93 доларів США, заборгованості з процентів в сумі 14871,14 доларів США та штрафних санкцій в сумі 28 635,36 грн.

Заявою від 17 травня 2019 року за вих. №55-5-04/30-102, адресованою приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., АТ «УкрСиббанк» просило зняти заборону на відчуження та припинити іпотеку нерухомого майна у зв`язку із повним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №0 від 26 грудня 2007 року.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просила суд визнати виконавчі листи, видані 28 листопада 2016 року на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2016 року такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2019 року у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, не підлягають виконанню, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Вдовиченко Ю.В. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви виходив із того, що боржником не доведено відсутність зобов`язань перед стягувачем за судовим рішенням з огляду на існуючі розбіжності між сумами заборгованості, зазначеними у виконавчих листах та сумами, сплаченими боржником згідно наданих суду квитанцій; відсутності підстав вважати, що боржником добровільно виконано судове рішення; відсутності факту прощення частини боргу стягувачем. Крім того, в порушення вимог процесуального законодавства суд залучив до участі у справі державного виконавця, який не є учасником справи, запитував його думку щодо задоволення заяви та в обґрунтування своїх висновків посилається на матеріали виконавчих проваджень. Проте такі висновки суду, на думку особи, що подає апеляційну скаргу, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи (листи стягувача, адресовані ОСОБА_1 та приватному нотаріусу) та суперечать процесуальному законодавству, зокрема ст. 432 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 жовтня 2016 року по справі № 711/3204/16-ц (провадження № 2/711/2255/16) позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № від 26 грудня 2007 року в розмірі 38 560,44 доларів США та 20 993,64 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати з оплати судового збору в розмірі 15 515,51 грн.

На виконання вказаного рішення Придніпровським районним судом м. Черкаси видані виконавчі листи від 28 листопада 2016 року.

18 січня 2019 року постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження (ВП № 58113301) з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу у сумі 15 515,51 грн. та постановою про відкриття виконавчого провадження від 18 січня 2019 року державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження (ВП № 58113519) з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу у сумі 38 560,44 доларів США та 20 993,64 грн. Виконавчі провадження на даний час не завершені.

Листом від 15 травня 2019 року вих. №55-5-04/30-101 АТ «УкрСиббанк» повідомило ОСОБА_1 про прийняття рішення про анулювання боргу за кредитним договором №0 від 26 грудня 2007 року в сумі 30 314,93 доларів США, заборгованості з процентів в сумі 14 871,14 доларів США та штрафних санкцій в сумі 28 635,36 грн.

17 травня 2019 року за вих. №55-5-04/30-102 АТ «УкрСиббанк» надіслало приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. заяву, що в зв`язку з повним виконанням зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 26 грудня 2007 року в доларах США та у зв`язку з припиненням договору іпотеки з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , яке було предметом іпотеки, просило зняти заборону відчуження та припинити іпотеку.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави вважати ОСОБА_1 такою, що добровільно виконала судове рішення від 26 жовтня 2016 року, за яким ще 28 листопада 2016 року були видані виконавчі листи, які 17 січня 2019 року звернуті до примусового виконання через органи ДВС, щодо стягнення з неї грошових коштів на користь стягувача АТ «УкрСиббанк», оскільки виконання здійснене за виконавчими документами у травні 2019 року, тобто після відкриття 18 січня 2019 року виконавчих проваджень; безпідставними є доводи заявника та його представника, що відбулося прощення боргу, а тому є підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, оскільки частину заборгованості боржник фактично погасила, шляхом внесення грошових коштів на рахунок стягувача, а частина - була анульована банком; стягувач не звертався до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого листа, а просив заявою від 26 липня 2019 року закінчити виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду; сторони виконавчого провадження не надали до органів ДВС жодних платіжних документів та інформації щодо анулювання боргу; відсутні дані про наявність укладеної сторонами угоди про прощення боргу, що би давало підстави вважати, що зобов`язання є припиненим; суми заборгованості, що вказані у виконавчих документах, не співпадають із сумами сплачених боржником коштів за квитанціями від 15 травня 201 року та інформацією, що викладена у листі стягувача від 15 травня 2019 року на адресу ОСОБА_1 .

Такі висновки суду відповідають нормам процесуального права і нормам матеріального права.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги заявник вказувала, що позивач прийняв рішення про анулювання боргу, а тому виконавчі листи є такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК України).

До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №2-3558/2010 (провадження №61-3067св19).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник не навела обґрунтованих підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки відсутні дані про наявність укладеної сторонами угоди про прощення боргу, що би давало підстави вважати, що зобов`язання є припиненим відповідно до змісту ст. 599 ЦК України.

Підставою для прощення боргів, заявник вказував повідомлення про анулювання боргу. Проте вказане повідомлення про анулювання боргу від 15 травня 2019 року №55-04/30-101 підписано начальником ТТ №329 АТ «УкрСиббанк». Докази, що вказана особа має повноваження на прощення боргу в матеріалах справи відсутні. Відсутні також інші докази, що безспірно підтверджують прощення боргу.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 адвоката Вдовиченка Юрія Васильовича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 грудня 2019 року залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: