Справа № 418/3112/20
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2020 року Міловський районний суд Луганської області у складі: головуючого судді Чехова С.І.

при секретарі Кірічевої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Біловодське об`єднане управління пенсійного фонду України Луганської області, місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 77, смт. Біловодськ, Біловодського району Луганської області, 92800.

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2020 року до Міловського районного суду Луганської області звернулась заявник ОСОБА_1 з заявою, у якій просить встановити факт спільного проживання її разом з чоловіком ОСОБА_2 та ії перебування на утриманні чоловіка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сорокине Луганської області.

Свої вимоги заявник мотивує тим, що 27 червня 1981 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , в якому вони прожили разом все сумісне життя до самої його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час шлюбу вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Чоловік отримував пенсію у значно більшому розмірі ніж складала її пенсія. Спільних сімейних коштів було достатньо на оплату комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування та ліків. Отже під час сумісного проживання вона знаходилась на утриманні свого чоловіка у зв`язку з тим, що розмір її пенсії є значно меншим ніж розмір пенсії, яку отримував за життя її чоловік. Зазначена допомога була для неї постійним і основним джерелом до існування. З метою оформлення пенсії зв`язку з втратою годувальника вона звернулась до суду з заявою і просить встановити факт її перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 за його життя.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні не з`явилась однак у своєї заяві повідомила про можливість розгляду справи за її відсутністю, заяву просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи від Біловодського об`єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,однак повідомив суд про можливість розгляду справи без його участі. Крім того було надано відзив з запереченнями у якому просив у задоволенні вимог заявнику відмовити пославшись на ст. ст.10,36,37,38, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, Постанову правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1,ст.4,ст.9Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VII, Постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України» від 31.03.1995 року № 8 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», абзац 3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року № 2268-VIII.З огляду на вище означені Закони представник заінтересованої особи вважає, що факт перебування непрацездатного члена сім`ї, який є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованих території, на утриманні померлого годувальника підтверджується довідками виданими згідно з Порядком №509,що засвідчує перебування непрацездатного члена сім`ї та померлого годувальника на обліку за однією адресою, як внутрішньо переміщених осіб. Згідно наданих документів до суду та наявності документам у макеті пенсійної справи заявника,вбачається,що місце перебування непрацездатного члена сім`ї та померлого годувальника на обліку як внутрішньо переміщених осіб зареєстровано за різними адресами. Представник заінтересованої особи поставив під сумнів ствердження заявника,що отримувана її померлим чоловіком ОСОБА_2 пенсія була для неї постійним і основним джерелом до існування. Звернення до щодо переходу на пенсію чоловіка після його смерті зайняв довгий час свідоцтво про смерть отримано 06.07.2019 року яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 але заявник про перехід на пенсію чоловіка звернувся до управління тільки у грудні 2019 року та для встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні померлого повіка подала заяву до суду лише у серпні 2020 року. Будь яких доказів про те, що ОСОБА_2 надавав таку допомогу заявнику, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування,заявником не надано. Надана до суду заявником довідку від 19.02.2019 року № 15 про місце проживання померлого ОСОБА_2 та склад його сім`ї на момент смерті, не може вважатися допустимими доказами, який би підтвердив обставини, на які посилається заявник. І заява не підлягає задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, про можливе задоволення заяви з наступних підстав:

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Частиною 1 статті 38 цього Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 , виданого 27.06.1981 року Краснодонським МЗАЦС Ворошиловградської теперішня Луганська області, актовий запис № 260, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації одруження стала « ОСОБА_4 ». (а.с. 14)

Відповідно до копії паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого 23.12.1997 року Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області, заявник ОСОБА_1 є громадянкою України, має реєстра цію за адресою: АДРЕСА_1 з 10.06.2006 року. (а.с. 7)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 06.07.2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 164 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сорокине Луганської області, Україна. (а.с. 9)

Як слід з довідки від 07.03.2019 року за № 926- Управління соціального захисту населення Міловської районної державної адміністрації заявник ОСОБА_1 була взята на облік як внутрішньо переміщена особа її фактично місце проживання /перебування є АДРЕСА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .(а.с. 12)

Відповідно до довідки № 44 від 21.01.2020 року, виданої Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, ОСОБА_1 знаходиться на обліку і отримує пенсію за віком з січня 2020 року у розмірі 2000,00 грн. щомісяця. (а.с. 21)

Згідно з довідки № 4685/0318 від 10.09.2020 року, виданої Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, ОСОБА_2 знаходиться на обліку і отримував пенсію за віком з липня 2018 року по лютий 2019 року у розмірі 8413,74 грн. щомісяця.

Як слід з акту про фактичне місце проживання з померлою особою на день його смерті № 15 від 19.02.2020 року який складено на окупованої території України слід, що ОСОБА_1 дійсно на час смерті свого чоловіка ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходилась на його утриманні, проживали разом за адресою АДРЕСА_1 .(а.с. 22)

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Суд приймає до уваги висновки ЄСПЛ з яких слід, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Згідно Постанови Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 також були застосовані висновки ЄСПЛ де було звернена увагу на позицію Європейського суду з прав людини, який розвиває цей принцип у своєї практиці.

Суд оцінює наданий акт який був представлений установою так званої Луганської народної республіки як докази які містять інформацію, щодо предмету доказування на підставі якого можливо встановити наявність факту сумісного проживання та знаходження на утриманні чоловіка у відповідні періоди часу цю довідку необхідно прийняти як виключний випадок оскільки відмова від визнання таких актів порушує право заявника.

Згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Сорокине колишнє Краснодон внесено до переліку населених пунктів у яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» слід, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже сумнів представника заінтересованої особи про те, що як заявник та і її чоловік були зареєстровані на різних вулицях смт. Мілове як внутрішньо переміщені особи не є підставою для сумніву, що це подружжя не вели сумісного господарства та не мали спільного сімейного бюджету і це не є умовою для позбавлення заявником реалізації свого права, передбаченого Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для його обмеження.

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстровану шлюбі з 27.06.1981 року, проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 з 10.06.2006 року про що свідчать відмітки у паспорті, вели господарство та мали спільний бюджет. Оскільки розмір пенсії померлого ОСОБА_2 значно перевищує розмір пенсії його дружини ОСОБА_1 , то суд приходить до висновку, що пенсія померлого була постійним та основним джерелом засобів до існування даної сім`ї. Заявник ОСОБА_1 , будучи непрацездатною особою, яка досягла пенсійного віку, перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 на час його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги заявника ОСОБА_1 та встановити факт її перебування на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , за його життя.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 247, 258-259, 263-265, 268, 293, 315, 319, 352, 354 ЦПК України.

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити юридичний факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день смерті останнього, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити юридичний факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на утриманні її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сорокине (колишнє Краснодон) Луганської області, за його життя.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду, який розташований у м. Сєвєродонецьк Луганської області, шляхом направлення скарги через Міловський районний суд.

Згідно вимог ч. 1 п. 15 п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. Таким чином, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Міловський районний суд Луганської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Чехов