16.09.2020 227/47/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
16 вересня 2020 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Корнєєвої В.В.,
при секретарі Коверченковій М.О.
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку загального позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позиики та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що 30.08.2016 року ним було надано відповідачу в борг 107 000 доларів США із строком повернення боргу 30.12.2016 року, що підтверджується копією відповідної розписки. Відповідач своїх зобов`язань за договором позики в встановлений строк не виконав, суми боргу не повернув, добровільно вирішити спір не бажає, спілкування із позивачем уникає. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача 107000 доларів США, що в перерахунку згідно офіційним курсом НБУ станом на 26.12.2019 року складає 2 488306,4 гривень, а також в якості відшкодування нанесеної йому моральної шкоди 1000 доларів США, що в перерахунку згідно офіційним курсом НБУ станом на 26.12.2019 року становить 23255 гривень. Нанесену йому моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що він став нервовим, погано спить, позбавлений можливості користуватися своїми коштами, які збирав тривалий час, в той час коли він їх потребує, оскільки в нього на утриманні перебуває неповнолітній син, не працююча дружина, а старша дочка навчається в вищому навчальному закладі. Окрім того, позивач зазначає, що він є учасником бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 та на підставі п.13 ст.5 Закону України « Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Загальний розмір позовних вимог складає 108 000 доларів США, що станом на 26.12.2019 року за офіційним курсом НБУ складає 2 511558,4 гривень, які позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача.
Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05.03.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. З огляду на те, що відповідач проживає в м.Зугрес Донецької області, тобто на тимчасово не контрольованій українською владою території Донецької області, він викликався до суду шляхом розміщення оголошення на сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, до підготовчого судового засідання він повторно не з`явився, і ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 , відповідач повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті суду, жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надсилав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення. З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає, що відповідачі належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому, є підстави для заочного розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомив, що до 2012 року він проживав в м.Харцизьк Донецької області, але станом на цей час проживає в м.Києві. В той же час, в м.Харцизьку у нього залишився проживати батько, якого він часто навідує. Відповідача по справі ОСОБА_2 знає давно і неодноразово надавав йому в борг певні суми в доларах США(5000, 15000, 25000), які він своєчасно повертав, в зв"язку із чим у нього з відповідачем склалися довірчі відносини і він, нічого не побоючись, передав відповідачу в борг 107000 доларів США під боргову розписку. Позивач зазначив, що відповідач займається підприємницькою діяльністю в м.Зугрес Донецької області, і в ході бойових дій його майно було значно пошкоджено і для того, щоб полагодити своє майно відповідач звернувся до нього із проханням надати в борг 107 000 доларів США. Позивач був впевнений, що відповідач віддасть борг, не зважаючи на те, що м.Зургес Донецької області знаходиться в зоні проведення АТО і ця територія тимчасово не контролюється українською владою, оскільки, як йому відомо, позивач й сьогодні займається підприємницькою діяльністю в м.Зугрес Донецької області. Передачу грошей в борг оформили простою розпискою, яку відповідач написав добровільно вдома у батька позивача за адресою: АДРЕСА_1 . Свідків під час написання розписки не було, гроші позивач передав відповідачу відразу після написання розписки в будинку батька, оскільки зазначена сума зберігалася там. Гроші позивач зберігав вдома у свого батька, оскільки збирався переїзджати в м.Харцизьк Донецької області та побудувати там будинок. Позивач також зазначив, що оформлювати договір позики у нотаріуса на підконтрольній українській владі території Донецької області не було потреби, оскільки за законом достатньо дотримання письмової форми договору позики, тобто розписки боржника. В заставу ніякого майна відповідач йому не передавав. Починаючи з 2018 року відповідач почав уникати спілкування із ним, він намагався зв`язатися із ним по інтернету. Позивач ОСОБА_1 , пояснюючи суду звідки в нього взялася копія паспорта відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні 02.06.2020 року повідомив, що отримав копію від відповідача під час написання розписки 30.08.2016 року, а після цього в судовому засіданні 16.09.2020 року під час надання пояснень щодо клопотання про долучення додаткових доказів(роздруківки із Інтернета) суду пояснив, що його знайомий ОСОБА_3 надсилав йому документи ОСОБА_2 через Інтернет на пошту позивача. Позивач також додав, що на сьогоднішній день у нього на утримання є неповнолітній син та донька, яка навчається, а дружина вже є працевлаштованою. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу та відшкодування нанесеної йому моральної шкоди, вважає, що його позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.
Суд, вивчивши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:
Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно частин 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У відповідності до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з матеріалів справи під час звернення до суду позивач додав до позову копію розписки, яка написана від імені ОСОБА_2 .(а.с. 25). В наданій до суду розписці наявний текст наступного змісту: « город Харцызск 30.8.2016 две тысячи шестнадцатого года Я ОСОБА_4 (паспорт серии НОМЕР_1 выдан Харцызским МВ УМВС Украины в Донецкой области від 17 июня 1996 года, проживающего по адресу: АДРЕСА_2 ) настоящей распиской удостоверяю, что тридцатого августа две тысячи шестнадцатого года получил непосредственно от гражданина ОСОБА_5 (паспорт серии НОМЕР_2 выдан Харцызским МВ УМВС України в Донецкой области выдан 06.09.2000 г.) денежную сумму 107 тысяч долоров США( сто семь тисяч долооров США). Вышеуказанную сумму в размере 107,000 долоров США(сто семь тысяч долоров США) обв`язуюсь возвратить гражданину ОСОБА_5 тридцятого декабря две тысячи шестнадцатого года. Данная расписка свыидетельствует о получении ОСОБА_4 денежных средств от ОСОБА_5 в момент подписания 30. 8.2016 ОСОБА_4 (подпись)
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 суду повідомив, що копія розписки, яка мається в матеріалах справи відповідає оригіналу розписки, яка знаходиться у нього та надав для огляду суду оригінал розписки. Позивач зазначив, що не бажає долучати до справи оригінал розписки, з огляду на те, що суд може не задовольнити його позовні вимоги і тоді розписка має залишитися у нього. Позивачем клопотання про проведення почеркознавчої експертизи по справі не заявлялося.
Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Односторон нім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Таким чином, для визнання правочину правомірним законодавець висуває декілька умов, які необхідно дотримати. Так, в разі укладання договору позики між громадянами на суму більше ніж на 170 гривень потрібно дотримання сторонами письмової форми укладання договору, в тому числі шляхом написання боргової розписки. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження укладання договору позики із відповідачем надано копію розписки від 30.08.2016 року.
Окрім того, згідно ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі проживає на тимчасово не контрольованій українською владою території, а саме в м.Зугрес Донецької області, до суду не з`явився та про причини неявки не повідомив, викликався шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Таким чином, суд позбавлений можливості з`ясувати обставини укладання зазначеного договору позики у відповідача ОСОБА_4 .
Також, з копії розписки від 30.08.2016 року вбачається, що текст написано із орфографічними помилками( долоров, долооров), та в датах, зазначених в розписці, маються виправлення ( 2013 рік виправлено на 2016 рік на початку тексту, та 1016 виправлено на 2016 в кінці тексту розписки).
Враховуючи, що позивач суду повідомив про те, що раніше неодноразово надавав відповідачу в борг чималі суми в доларах США, а саме: 5000, 15000,25000, які відповідач повернув, та в зв"язку із чим у нього з відповідачем склалися довірчі відносини і він не побоювався передавати в борг відповідачу 107 000 доларів США, судом пропонувалося позивачу надати будь-які докази на підтвердження цього, а також підтвердження звернень відповідача ОСОБА_4 до позивача з проханнями про надання грошей в борг в сумі 107000 доларів США( смс-переписка, листи через інтернет та інше), але позивачем будь-яких доказів на підтвердження цього надано не було. Позивачем також не було надано суду доказів звернення позивача до відповідача з проханням повернути суму боргу.
Суд не може прийняти до уваги надану позивачем до суду роздруківку з Інтернету на підтвердження звернення позивача до відповідача із проханням повернути борг, оскільки із наданої роздруківки вбачається, що « ОСОБА_6 » спілкувався із невідомою особою під ніком «hohlatka10@ mail.ru» і 21.12.2018 року написав останньому повідомлення такого змісту « Добрый день! Запчасть высылают в понедельник» та 27.12.2018 року повідомлення такого змісту: « Петрович привет!Что моему вопросу?» Позивач зазначає, що особа під ніком «hohlatka10@ mail.ru» є ОСОБА_4 , однак будь-яких доказів стосовно того, що зазначений поштовий ящик дійсно належить ОСОБА_4 позивач суду не надав.
Також з наданої в судовому засіданні 16.09.2020 року позивачем роздруківки його пошти вбачається, що особа під ніком « ОСОБА_3 » надсилав особі під ніком « ОСОБА_6 » копії документів. Слід звернути увагу на той факт, що в судовому засіданні позивач повідомив суду, що його знайомий ОСОБА_3 дійсно вищезазначеним повідомленням надсилав йому копії документів, які останній отримав від ОСОБА_4 та переслав на пошту позивача( копія паспорта ОСОБА_4 , копія кода іпн, копії інших документів).
В судовому засіданні судом з`ясовувалося питання чи має будь-які відомості стосовно укладання позики від 30.08.2016 року громадянин ОСОБА_3 та чи потрібно його допитати в судовому засіданні, на що позивач суду повідомив, що ОСОБА_3 не був свідком укладання договору позики між позивачем та відповідачем і що його не потрібно допитувати в судовому засіданні.В той же час, позивач не повідомив чому саме зазначений громадян надсилав йому документи ОСОБА_4 .
Враховуючи, що місцем укладання договору позики між позивачем та відповідачем є м.Зугрес Донецької області, яке тимчасово не контролюється українською владою, а підконтрольне незаконному збройному формуванню так званої ДНР, тобто відсутнє державне забезпечення законності та правопорядку, приймаючи до уваги відсутність відповідача ОСОБА_4 в судовому засідання, його відзиву на позовну заяву, відсутність свідків укладання договору, а так інших документів, які б передували укладанню договору( переписка, смс-повідомлення із проханнями надати гроші в борг), а також виявлені протиріччя в показаннях позивача стосовно часу та джерела отримання документів відповідача( в судовому засіданні 02.06.2020 року позивач повідомив суду, що копію паспорту отримав від відповідача ОСОБА_4 під час написання розписки 30.08.2016 року, а в судовому засіданні 16.09.2020 року позивач повідомив суду про те, що копії документів ОСОБА_4 йому надіслав через Інтернет його знайомий ОСОБА_3 ), а також виявленні під час судового засідання в розписці помилки та виправлення, з огляду на розмір позики( 107 000 доларів США), суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні позивачем не було підтверджено добровільність написання боргової розписки, а також того факту, що боргову розписку від 30.08.2016 року від імені ОСОБА_4 було написано саме ОСОБА_2 - відповідачем по справі.
Таким чином, позивачем на підтвердження обставин та добровільності укладання договору позики із ОСОБА_4 30.08.2016 року не було надано суду достатніх та належних доказів , в зв"язку із чим позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78-80 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог щодо укладання договору позики від 30.08.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 в м.Харцизьку Донецької області на суму 107 000 доларів США., через що й позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.
Під час ухвалення рішення по справі суд серед інших питань також має вирішити питання щодо розподілу понесених по справі судових витрат. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України « Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана:фізичною особою або фізичною особою підприємцем встановлюється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем було заявлено позовні вимоги на загальну суму 2 511558,4 гривень, і сума судового збору відповідно має скласти 10510 грн.
Згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Як вбачається з копії посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 25.06.1996 року Харцизьким міським військовим комісаром ОСОБА_1 має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- учасників бойових дій( посвідчення безтермінове та дійсне на всій території України) (а.с. 14). Таким чином, позивач ОСОБА_1 згідно п.13 ч.1 ст.5 закону України « Про судовий збір» є таким, що звільнений від сплати судового збору під час звернення до суду із позовною заявою, та відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, а саме витрати зі сплати судового збору в сумі 10510 грн., компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 2,10,12,13,27,81,82,89,141,280-282, 289, п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Витрати по справі віднести за рахунок держави.
Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст. 272 Цивільного процесуального кодексу України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Вступну та резулятивну частини рішення було проголошено в судовому засіданні 16 вересня 2020 року, повний текст рішення суду виготовлено 25 вересня 2020 року.

Сторони по справі:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4

Суддя В.В. Корнєєва

16.09.2020