Ухвала

Іменем України

02 березня 2020 року

м. Київ

справа № 466/7239/18

провадження № 61-3269ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 06 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 20 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 06 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 20 листопада 2018 року в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 змінено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/20 частки від його доходу щомісячно, але не менше розміру двох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06 вересня 2018 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про роз`яснення постанови Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/20 частки від його щомісячного доходу, який слід обраховувати, на її думку, від доходу, який відповідач отримує як фізична особа -підприємець згідно з податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи - підприємця.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року відмовлено.

17 лютого 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити судове рішення, яким задовольнити її заяву.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що на стадії виконання постанови Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року виникла двозначність розуміння її резолютивної частини відповідачем, проте апеляційний суд фактично відмовився підтвердити власні мотиви, які були викладені у зазначеній постанові.

В касаційній скарзі заявник зазначає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали, посилаючись на поважність його пропуску. Зокрема, зазначає, що копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 отримала засобами поштового зв`язку 17 січня 2020 року, на підтвердження чого надає копію конверта апеляційного суду зі штрих-кодовим ідентифікатором № 051 та витяг з офіційного веб-сайту Акціонерного товариства «Укрпошта».

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, а саме отримання копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду лише 17 січня 2020 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Відповідно до вимог частини першої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, при цьому не змінюючи змісту судового рішення.

За змістом зазначеної норми процесуального права, рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового рішення, який полягає в усуненні неясності і викладенні рішення суду

у більш ясній та зрозумілій формі.

Суть роз`яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові питання та вирішувати невирішені вимоги, він лише має роз`яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Якщо у заяві про роз`яснення рішення фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови від 18 лютого 2019 року, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що вказана постанова суду апеляційної інстанції є зрозумілою, не викликає труднощів у її розумінні та не має підстав для роз`яснення, тому що вона не містить недоліків, що ускладнюють його реалізацію.

Крім того, апеляційним судом зроблено правильний висновок про відповідність резолютивної частини постанови Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року положенням статей 181, 183 Сімейного кодексу України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Таким чином, оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик