ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 646/3934/17

провадження № 22-ц/818/3372/20

Харківський апеляційний суд в в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хорошевського О.М.,

суддів колегії - Кругової С.С., Котелевець А.В.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року, постановлене суддею Тесліковою І.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах та проживання однією сім`єю, встановлення факту, що майно набуте за час спільного проживання належить на праві спільної сумісної власності та поділ майна що належить на праві спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив встановити факт проживання його та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період із травня 2004 року до 14 липня 2009 року, установити факт, що майно набуте ним і відповідачкою за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_2 , здійснити поділ зазначеного майна, визнавши за ним і ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині указаних житлового будинку та квартири за кожним.

В обґрунтовування позовних вимог зазначено, що з травня 2004 року до 14 липня 2009 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, проживали за місцем його реєстрації в АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька ОСОБА_5 .

Діти також проживали та були зареєстровані за місцем його реєстрації.

14 липня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб, який заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 30 червня 2015 року розірвано.

У 2007 році вони вирішили придбати земельну ділянку в селищі Безлюдівка з житловим будинком, у зв`язку з чим 21 грудня 2007 року між ним і ФОП ОСОБА_6 укладено договір № 21 на інформаційне обслуговування щодо вибору об`єкту нерухомості.

Того ж дня, 21 грудня 2007 року, він і ОСОБА_7 уклали договір завдатку, згідно з умовами якого він виявив намір купити, а ОСОБА_7 - продати домоволодіння на АДРЕСА_4 за 73 225 грн, що еквівалентно 14 500 доларам США.

Зазначено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2008 року у справі № 2-1755/08 (за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про визнання права власності на майно та визнання дійсним правочину) визнано за ОСОБА_8 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на зазначений будинок.

Крім того, 19 травня 2008 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого остання придбала квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначав, що вищевказане нерухоме майно набуте ОСОБА_2 у власність у період їх проживання однією сім`єю, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності, що підлягає поділу у зв`язку з чим просив позов задовольнити.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з травня 2004 року до 14 липня 2009 року без реєстрації шлюбу.

Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано:

за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ;

за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

У задоволені іншої частини позову ОСОБА_11 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволені частково. Рішення Червонозаводсткого районного суду м. Харкова від 26 лютого 2018 року скасовано в частині визнання житлового будинку АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за сторонами по Ѕ частині права власності на цей будинок та відмовлено у задоволенні позову у цій частині. В іншій частині рішення залишено без змін. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Верховного суду від 15 квітня 2020 року постанову Харківського апеляційного суду від 11 липня 2018 року в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_12 про визнання житлового будинку АДРЕСА_1 і квартири АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності та їх поділ скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_12 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Вказала, що ніхто зі свідків на боці позивача не засвідчив, що вони чули від відповідача, що вона вважає позивача своїм чоловіком, що вони мають спільний бюджет, проводили спільні витрати, купували інше майно в інтересах сім`ї. Послалась на те, що суд не надав належної оцінки показанням свідка з боку відповідача. Зазначила, що поза увагою суду залишилась визнана позивачем обставина, що ОСОБА_4 не є біологічною донькою ОСОБА_1 .

Послалась на те, що позивач не мав достатньо коштів для участі у придбанні спірної нерухомості. Зауважила, що станом на 23.04.1996 (дата продажу позивачем його квартири) ЗО млн. карбованців приблизно дорівнювали 162 долари США, що залишилось поза увагою суду.

ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_12 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення в частині задоволення його позовних вимог - без змін.

Вказав, що факт спільного проживання обґрунтовано було встановлено судом на підставі показань свідків, наявних в матеріалах справи фотографіях, та сукупності інших обставин, які було встановлено судом в ході розгляду справи. Зазначив, що будь-яких доказів того, що спірний будинок придбано за кошти саме від продажу його квартири відповідачем не було надано. Послався на те, що за час спільного проживання ОСОБА_12 взагалі не мала самостійного заробітку.

ОСОБА_1 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, та ухвалити нове, яким задовольнити вказані вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказав, що з показань свідка ОСОБА_13 слідує, що він надав на придбання спірної квартири 40 тисяч доларів США, тоді як ця нерухомість була придбана за 57,5 тисяч доларів США. Послався на те, що свідок ОСОБА_14 взагалі не змогла назвати точну суму, яку ОСОБА_13 надав свої доньці, яка є відповідачем. Сама відповідачка стверджувала, що у 2006 році продала належну їй квартиру за 35-36 тисяч доларів США, а потім її батько додав їй 20 тисяч доларів США. Вказав, що суду не було надано конкретних пояснень з приводу коштів, за які була придбана спірна квартира. Послався на те, що між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відсутній договір дарування грошових коштів. Зауважив, що ОСОБА_13 у даній справі є особою зацікавленою.

ОСОБА_12 не мала самостійного заробітку, оскільки весь час знаходилась дома по догляду за дитиною та була зайнята веденням домашнього господарства, офіційно ніде не працювала, що сама підтвердила та не заперечувала у судовому засіданні. Натомість він, з 01.07.1997 року по теперішній час працює лікарем судово-медичним експертом відділення №2 відділу судово-медичної експертизи трупів у Харківському обласному бюро судово-медичної експертизи, тобто маю офіційне місце роботи та дохід. Це підтверджує його можливість мати постійний дохід та робити заощадження. ОСОБА_12 , за весь період шлюбу починаючи з 2004 року жодного дня не працювала. Заробляв та утримував сім`ю лише позивач. Вона та діти повністю перебували на його утриманні, про що відповідач також підтвердила в суді першої інстанції.

ОСОБА_12 була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, однак у судове засідання не з`явилась.

Надала заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з її від`їздом до м. Києва.

Однак будь-яких доказів які б підтверджували те, що саме 22.09.2020 року вона буде перебувати у відрядженні, суду надано не було.

Враховуючи, що справа перебуває у провадженні Харківського апеляційного суду тривалий час, до розгляду призначалась неодноразово у зв`язку із неявкою ОСОБА_12 , судова колегія вважає за можливе розглянути справу за її відсутністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_12 з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав доведеним факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період із травня 2004 року до 14 липня 2009 року.

При визнанні житлового будинку АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_12 та ОСОБА_1 і його поділі суд першої інстанції виходив із того, що вказане нерухоме майно придбане сторонами під час фактичного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Зокрема, суд вказав, що 23 квітня 1996 року ОСОБА_1 здійснив продаж квартири АДРЕСА_5 за 300 000 000 крб. 21 грудня 2007 року між ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_6 укладений договір на інформаційне обслуговування по об`єкту нерухомості. 21 грудня року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали договір завдатку, в якому вони дійшли згоди про купівлю-продаж спірного будинку за 14 500 доларів США; в момент підписання цього договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_7 5 000 доларів США. 21 грудня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_15 укладено договір купівлі-продажу цього будинку, який не був нотаріально посвідчений, проте рішенням суду у справі № 2-1755/08 цей правочин визнано дійсним і за ОСОБА_12 визнано право власності на спірний будинок. Указані обставини, на переконання суду, свідчать про те, що будинок придбаний сторонами за спільні кошти.

При відмові у визнанні об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_12 та ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 суд зазначив, що вона придбана ОСОБА_12 за грошові кошти її батька ОСОБА_13 .

Проте судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується частково виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що з 2004 року до 14 липня 2009 року (до реєстрації шлюбу між сторонами) позивач і відповідач проживали однією сім`єю та вели спільне господарство.

ОСОБА_1 і ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від квітня 2017 року № 1250 дитина зареєстрована за адресою реєстрації ОСОБА_1 , а саме: у квартирі АДРЕСА_6 , з 19 червня 2007 року. Місцем проживання ОСОБА_12 після пологів зазначено також вищевказану квартиру.

Згідно з договором купівлі-продажу від 23 квітня 1996 року ОСОБА_1 здійснив продаж квартири АДРЕСА_5 за 300 000 000 крб.

ОСОБА_1 з 01 січня 1997 року працює лікарем судово-медичним експертом у Харківському обласному бюро судово-медичної експертизи.

Відповідно до договору на інформаційне обслуговування по об`єкту нерухомості, укладеного 21 грудня 2008 року, ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_17 домовились про огляд об`єкту нерухомості з метою подальшого придбання, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1 .

21 грудня 2008 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1 уклали договір завдатку, згідно з умовами якого вони домовилися про купівлю-продаж приватного домоволодіння АДРЕСА_1 за 72 225 грн, що еквівалентно 14 500 доларам США. На виконання умов цього договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_7 гарантійну суму у розмірі 25 250 грн, що еквівалентно 5 000 доларам США.

21 грудня 2007 року, між ОСОБА_18 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , однак цей правочин не був нотаріально посвідчений у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_8 правовстановлюючих документів.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого року у справі № 2-1755/08 визнано дійсним договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1 від 21 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , внаслідок чого визнано за ОСОБА_18 право власності на цей житловий будинок.

18 травня 2008 року ОСОБА_10 і ОСОБА_19 уклали договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого остання набула у власність квартиру АДРЕСА_2 . Вартість квартири становила 287 500 грн, що еквівалентно 57 500 доларам США.

ОСОБА_1 вважав вищевказані житловий будинок і квартиру об`єктом права спільної сумісної власності його та ОСОБА_12 , що стало підставою даного позову.

Так, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінка яким була належним чином надана судом першої інстанції, судова колегія вважає встановленим, що між сторонами у справі дійсно були наявні відносини, що притаманні подружжю - спільне проживання за адресою позивача, наявність спільних дітей, їх реєстрація за місце проживання позивача, та обліковування за цією ж адресою у освітніх закладах та закладах охорони здоров`я.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апеляційної скарги ОСОБА_12 про те, що вказаний факт не може бути встановлений, оскільки вона особисто нікому не повідомляла, що вважає ОСОБА_1 своїм чоловіком, за їх безпідставністю.

До того ж, постановою Апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2018 року в частині залишеного без змін рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2018 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_12 з травня 2004 до 14 липня 2009 року без реєстрації шлюбу залишено без змін Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року.

Визнаючи житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_12 і здійснюючи його поділ, суд першої інстанції виходив із того, що ця нерухомість придбана сторонами за їх спільні кошти під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується матеріалами справи, з чим погоджується судова колегія.

Проте, відмовляючи у визнанні квартири АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності сторін і її поділі, суд першої інстанції вважав, що вона набута ОСОБА_12 за грошові кошти її батька ОСОБА_13 , який у подальшому здійснював ремонт та утримання зазначеного житла з висновком якого судова колегія погодитись не може.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зроблено висновок, що «за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні по суті висновки зроблені й по застосуванню статті 74 СК України (в редакції, чинній з 16 січня 2007 року) у постановах Верховного Суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц (провадження № 61-22277св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження №61 -28343св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17 (провадження № 61-10778св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 , в частині про визнання однокімнатної квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя та її поділ як необґрунтовані, оскільки позивачем не доведено, що зазначена квартира придбана саме за їх спільні з відповідачем кошти, суд першої інстанції не дослідив правовий режим спірної квартири та за які кошти вона була придбана, внаслідок чого зробив передчасний висновок про відмову в поділі цього майна у зв`язку з тим, що воно придбане за грошові кошти батька відповідача, при цьому не встановивши факт передання ОСОБА_13 грошових коштів особисто ОСОБА_12 на придбання квартири в особисту власність.

Матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтвердив факт отримання ОСОБА_12 від батька грошових коштів для придбання квартири АДРЕСА_2 , а також доказів, що саме за кошти батька спірна квартира була придбана. До суду не було надано жодних платіжних документів, з яких вбачається, що платником виступав батько відповідача або виписку з рахунку про списання грошових коштів з його особистого рахунку саме на оплату квартири, тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладене, згідно п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя.

Позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя.

В порядку поділу спільного майна: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви 3104,75 (три тисячі сто чотири грн.) 75 коп. та за подання апеляційної скарги у сумі 4117 (чотири тисячі сто сімнадцять грн.) 14 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: С.С. Кругова

А.В. Котелевець

Повний текст постанови складено 25.09.2020.