Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 вересня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

за участю секретаря судового засідання Скраль В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов мотивує тим, що 19 серпня 2020 року за рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/2712/19 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .Також, в той час сторони разом не проживали.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 понад шість місяців, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має.

Враховуючи вище наведене, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати.

В судове засідання позивачка не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності та задоволити позов.

Відповідач повторно не скористався правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, через повідомлення на офіційному сайті судової влади України.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Дев`ятнадцятого серпня 2020 року за рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/2712/19, яке набрало чинності 19 вересня 2019 року, вирішено розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області, ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до складених Актів про не проживання, які затверджені Холмківською сільською радою від 15.12.2019 та 31.01.2019, ОСОБА_2 , не проживає в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , господарства не веде. При складанні акту ОСОБА_2 відсутній.

Таким чином, ОСОБА_2 також не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, АЕІ №544062, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 .

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження укладення будь-яких договорів, на підставі яких за ним зберігалося б право користування вказаним помешканням. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено.

За приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позивач є законним власником вищевказаного будинку і факт реєстрації ОСОБА_2 у будинку, перешкоджає позивачці у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном, а тому поданий позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь відповідача судовий збір за подання позову у розмірі 840,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 76,81,141,258,265,354 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.Р. Деметрадзе