Справа № 761/1812/20
Провадження № 2/761/3907/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Савенко О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач) про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, просила стягнути з відповідача заподіяну внаслідок ДТП шкоду в сумі - 42474,75 грн., з яких матеріальна шкода - 18495,18 грн., інфляційні - 1215,12 грн., 3% річних - 646,06 грн., моральна шкода - 20000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 жовтня 2018 року об 21 год. 02 хв. у м. Києві по проспекту Перемоги, 76, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_5 , який керував автомобілем «Skoda Suрerb» д.н.з. НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , який керував автомобілем «Chevrolet Cruze» д.н.з. НОМЕР_2 . Автомобіль «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_1 належить позивачці на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 14.02.2008 року. Внаслідок ДТП він зазнав механічних пошкоджень, чим позивачці завдано шкоду. Згідно Постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року у справі № 761/42703/18, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_4 застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС» на умовах обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів (надалі ОСЦВВТЗ) за полісом AM 9105723 від 05.10.2018 року (франшиза - 950 грн.). Вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу КТЗ Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_1 складає: 32929,38грн. На підставі вищевказаного Звіту та умов страхування ОСЦВВТЗ страховиком була виплачена сума страхового відшкодування - 31979,38 грн. (32929,38 - 950), шляхом перерахування грошових коштів ТОВ «Автоцентр «Київ», згідно платіжному дорученню № 116474 від 28.12.2018 року для ремонту належного позивачу пошкодженого транспортного засобу.

Згідно акту виконаних робіт № ТО 180028881 від 31.01.2019 року, складеного офіційним дилером Skoda в Україні - компанією ТОВ «Автоцентр «Київ», вартість робіт, необхідних для відновлення автомобіля позивача становить - 50474,56 грн., у т.ч. вартість робіт - 10204,30 грн. та вартість використаних для ремонту запасних частин і матеріалів складає - 40270,26 грн. Позивачкою понесені додаткові витрати для оплати вартості ремонтних робіт та запасних частин в сумі - 18495,18 грн. Згідно Розрахунку інфляційні за період з 28.10.2018 року по 25.12.2019 року складають - 1215,12 грн., 3 % річних складають - 646,06 грн.

Заподіянням шкоди відповідач також порушив звичайний спосіб життя сім`ї позивачки з огляду на нижченаведене. Малолітня донька позивачки ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на обліку в ТМО «Фтизіатрія» у м. Києві і потребує постійної сторонньої допомоги в пересуванні. Пошкоджений автомобіль був задіяний в організації учбового процесу та догляду за дитиною (навчання, лікування, гуртки тощо). Крім того, позивачка допомагає виховувати малолітнього онука - ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який з її донькою проживає в іншому районі м. Києва. Відсутність автомобіля тривалий створювало додаткове матеріальне та моральне навантаження. Розмір душевних страждань позивачки і страждань її родини оцінюється в - 20 000 грн.

У відзиві на позовну заяву від 16.06.2020 року, відповідач зазначив, що відповідач не надав жодного документу, який би підтверджував, які саме ушкодження отримав автомобіль під час ДТП, а відтак неможливо встановити, які саме роботи з відновлювального ремонту повинні були проводитись, що призводить до неможливості встановлення реального розміру збитків. Зважаючи на відсутність будь-якого звіту (оцінки) щодо завданих збитків, вимога про відшкодування шкоди є необґрунтованою. Відповідач зі своєї сторони належним чином забезпечив страхове відшкодування у відповідності до положень чинного законодавства. Відповідач зазначає, що з дати настання ДТП минуло майже 1,5 роки і тільки зараз позивач вимагає стягнути і моральну шкоди в розмірі 20000 грн., жодним чином не вказавши обставини із зазначенням посилань на відповідні докази спричинення останньому моральної шкоди та відповідного розрахунку, згідно якого позивач оцінив свої моральні страждання.

У відповіді на відзив від 06.07.2020 року, позивачка зазначила, що з матеріалів справи № 761/42703/18 (постанови суду від 15.01.2019 року, пояснень водіїв, схеми ДТП) вбачається перелік пошкоджень транспортного засобу. Відповідачем не зазначено, що саме він заперечує по звіту про визначення вартості матеріального збитку від 30.11.2018 року та акту виконаних робіт від 31.01.2019 року, тобто, які конкретно роботи, матеріальних, запчастини та з яких підстав не визнає відповідач. Позивачка зазначила, що розмір моральної шкоди є цілком обґрунтованим з огляду на протиправні дії відповідача, що спричинили позивачу і моральну шкоду , яка полягає в порушенні його звичного способу життя , пов`язаного з неможливістю використовувати автомобіль за призначенням .

У запереченнях на відповідь на відзив від 18.08.2020 року, відповідачем вказано, що пошкодження автомобіля під час ДТП підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку № 0711(4) від 30.11.2018 року проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 . Тобто всі пошкодження були визначені у звіті, визначена сума страхового відшкодування та сплачена позивачу в повному обсязі. Наданий позивачем акт виконаних робіт від 31.01.2019 року жодним чином не підтверджує зв`язок між ушкодженнями, які отримав автомобіль під час ДТП та роботами, які вказані в акті.

Ухвалою суду від 28.02.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 21.05.2020 року.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд про його задоволення.

Представник відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 26 жовтня 2018 року об 21 год. 02 хв. у м. Києві по проспекту Перемоги, 76, водій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом «Chevrolet Cruze» д.н.з. НОМЕР_2 , порушив вимоги п. 2.3(б), п. 13.1 ПДР, вчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Skoda Suрerb» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , що спричинимо механічні пошкодження

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 15.01.2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Внаслідок вказаної ДТП автомобіль «Skoda Suрerb» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 отримав механічні пошкодження.

Автомобіль «Skoda Superb» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 14.02.2008 року.

Згідно звіту №0711(4) від 30.11.2018р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Skoda Suрerb» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, вартість матеріального збитку завданого власнику цього автомобіля, з урахуванням фізичного зносу КТЗ, становить 32929,38грн грн.

Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_4 застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС» () на умовах обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів за полісом AM 9105723 від 05.10.2018 року (франшиза - 950 грн.).

На підставі вищевказаного Звіту та умов страхування ОСЦВВТЗ страховиком була виплачена сума страхового відшкодування - 31979,38 грн. (32929,38 - 950), шляхом перерахування грошових коштів ТОВ «Автоцентр «Київ», згідно платіжному дорученню № 116474 від 28.12.2018 року для ремонту належного позивачу пошкодженого транспортного засобу.

Згідно акту виконаних робіт № ТО 180028881 від 31.01.2019 року, складеного офіційним дилером Skoda в Україні - компанією ТОВ «Автоцентр «Київ», вартість робіт, необхідних для відновлення автомобіля позивача становить - 50474,56 грн., у т.ч. вартість робіт - 10204,30 грн. та вартість використаних для ремонту запасних частин і матеріалів складає - 40270,26 грн.

Різниця між фактичними витратами на відновлення автомобіля та страховим відшкодуванням складає - 18495,18 грн. Так, позивачкою понесені додаткові витрати для оплати вартості ремонтних робіт та запасних частин в сумі - 18495,18 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і зазначеним відновлювальним ремонтом згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Відповідні роз`яснення містяться і в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Згідно до Стаття 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала

Відповідно до п. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності будь-якого звіту (оцінки) щодо завданих збитків, оскільки в матеріалах справи міститься звіт №0711(4) від 30.11.2018р. про визначення вартості матеріального збитку, який не був оскаржений відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки сума страхової виплати є недостатньо для покриття завданої позивачу матеріальної шкоди, різниця між фактичним розміром шкоди (502474,56 грн.) і страховою виплатою (31979,38 грн.) має бути сплачена безпосередньо відповідачем у відповідності до положень ст. 1194 ЦК України, що складає 18495,18 грн.

Щодо вимог позивача щодо відшкодування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд у справі № 686/21962/15-ц від 16.05.2018р. зробив наступні висновки: «...по своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленої то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання».

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові 03.04.2019р. по справі № 757/3725/15-ц (провадження № 61-12530св18).

Оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулось, прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) не настало, тому підстави для стягання з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні.

Окрім того, із матеріалів справи не вбачається, що відповідач був обізнаний із тим, що розміру страхового відшкодування виявилось недостатнім для повного покриття збитків.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Так згідно правового висновку викладеного в постановах № 6-3019цс15 від 13.01.2016 р., по справі № 6-2759цс15 від 20.01.2016 р., № 6-2491цс15 від 02.03.2016 р. дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Зазначений правовий висновок підтверджується правовими позиціями викладеними в постановах № 6-3019цс15 від 13.01.2016 року та № 6-2759цс15 від 20.01.2016 року та № 6 - 2491цс15 від 02.03.2016 року).

Враховуючи викладене вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних витрат задоволенню не підлягає, оскільки між сторонами наявні деліктні відносини, які виникли в результаті завдання відповідачем шкоди, що не дає підстав для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода в результаті ДТП. Однак, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн.

Таким чином, відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 18495,18грн. та моральну шкоду в розмірі 2500,00грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 797,02 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 82, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 18495,18 грн. та 2500,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 797,02 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

СУДДЯ М. А . РИБАК

Повний текст рішення суду складено 21.09.2020 року.