Ухвала

21 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 517/311/18

провадження № 61-11995ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Короя Івана Дмитровича на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 21 березня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Корой І. Д. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 21 березня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до Фрунзівського районного суду Одеської області.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 21 березня 2019 року, яке було залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено. Разом з тим постанова Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень не оприлюднена і представником позивачів до касаційної скарги не додана.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2020 року звільнено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 21 березня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 276, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Корой І. Д. отримав вказану ухвалу 04 вересня 2020 року.

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які заявником здані на пошту 11 вересня 2020 року. Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Корой І. Д. подав до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 21 березня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, в якій вказав, що підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є застосування апеляційним судом норми права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду. Вимоги ухвали заявником виконано.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Корой І. Д. вказав, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 346/4483/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 341/682/17.

Зі змісту наведених доводів вбачається, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнені від сплати судового збору за подання цієї касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки викладені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

Керуючись статтями 389, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Короя Івана Дмитровича на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 21 березня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року.

Витребувати з Фрунзівського районного суду Одеської області цивільну справу № 517/311/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на житловий будинок.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 21 жовтня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов