ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/299/19 Номер провадження 22-ц/814/2119/20Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 червня 2020 року, ухвалене суддею Кривич Ж.О., повний текст рішення складено - 01 липня 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписала заяву без номера від 07.11.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, станом на 08.01.2019 року утворилася заборгованість на загальну суму 12 843,31 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 4 031,61 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 2 058,00 грн., нарахованої пені - 5 665,92 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 587,78 грн. - штраф (процентна складова). АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 07.11.2012 року всього у розмірі 12 843,31 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 червня 2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з період з 04.11.2017 року по 08.01.2019 року в розмірі 12 843, 31 грн. - залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не доведено, що кредитні кошти одержано саме відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, враховуючи факт неправомірного зняття кредитних коштів з карткового рахунку відповідача, стягнення яких є предметом спору в цій справі, про що позичальник повідомила поліцію та банк та у зв`язку з чим здійснюється кримінальне провадження по встановленню осіб, які ці кошти викрали. При цьому позивач не спростував вищевикладені факти та не довів суду протилежного на підставі належних та допустимих доказів, як це передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Отже, у розумінні вимог ст. 1054 ЦК України у відповідача за вказаних обставин не виникло обов`язку по поверненню кредитних коштів, які фактично вона не одержувала. Суд врахував, що відповідач з приводу несанкціонованого використання її карткових рахунків зверталася як до банку, так і до правоохоронних органів. Висновків службового розслідування про те, що жодний працівник банку не допустив розголошення персональних даних відповідача, банком суду надано не було. Також позивач не надав суду доказів того, що відповідач не виконувала належним чином своїх обов`язків по збереженню та захисту персональних даних та паролів для використання системи «Приват 24», що спростовує відповідні доводи позивача.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом в ході розгляду справи встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 07.11.2012 року та отримала кредит у вигляд встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав. Проте, ОСОБА_1 умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на загальну суму 12 843,31 грн. Зазначає, що на даний момент про зазначене ОСОБА_1 кримінальне провадження нічого невідомо, інформація по даному факту судом не перевірялася, запити до правоохоронних органів не здійснювалася, що є важливим для встановлення фактичних обставин справи та ухвалення законного рішення. Крім того, звертає увагу, що відповідно Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ від 30.04.2010 року №223, клієнт (користувач) після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомляти банк. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Відповідачем ОСОБА_1 суду не надано доказів того, що нею було своєчасно повідомлено банк щодо незаконного використання картки і т.п. Згідно матеріалів справи клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу (персонального ідентифікаційного номера), тому відповідальність у даному випадку несе тільки позичальник.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 07.11.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач банк надав відповідачу кредит у сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверненням, що відповідає строку дії картки (а.с. 8).

На підставі вищевказаної заяви їй було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку «Універсальна» (а.с. 9).

ОСОБА_1 отримувала платіжні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , строк останньої з них закінчується у жовтні 2021 року (а.с. 83).

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало про те, що у встановлені договором строки відповідач зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 08.01.2019 року становить 12 843 грн. 31 коп., з яких:

-4 031 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту);

-2 058 грн. 00 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом;

-5 665 грн. 92 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил банківських послуг:

-500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина),

-587 грн. 78 коп. - штраф (процентна складова).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 07.11.2012 року по 04.11.2017 року користувалася кредитними коштами, сплачувала заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі (а.с. 4-7).

09.11.2017 року ОСОБА_1 отримала перевипущену картку (а.с. 85, 86) у зв`язку з тим, що попередню банк заблокував через підозру у шахрайських діяв.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.11.2017 року кредитний ліміт по картці було збільшено до 11 000 грн. 00 коп. та з рахунку ОСОБА_1 зафіксовано зняття кредитних коштів, на які у подальшому було здійснено відповідні нарахування за кредитним договором.

14.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області із заявою щодо вчинення шахрайських дій.

Згідно повідомлення Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області за № 2547/115/107/04-2018 від 14.03.2018 року (а.с. 58) заява ОСОБА_1 зареєстрована до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 33243 від 14.11.2017 року. Заяву розгляну згідно Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 58).

Також ОСОБА_1 07.12.2017 року зверталась до органів поліції із заявою щодо неправомірних дій з кредитною карткою та дзвінків з колекторських фірм, яка на підставі ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» залишена без розгляду як подана повторно з одного і того ж приводу. Під час розгляду підстав внесення відомостей до ЄРДР, які передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України не виявлено, ознаки кримінального правопорушення відсутні (а.с. 57).

12.03.2018 року та 20.03.2018 року ОСОБА_1 повторно зверталася до Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області із заявами про зняття грошових коштів з її картки, які зареєстрована до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 6579 від 12.03.2018 року та № 7328 від 20.03.2018 року (а.с. 58, 59).

Крім того, з цього приводу ОСОБА_1 зверталася із заявою до Департаменту кіберполіції Національної поліції України, яка зареєстрована за вх. № Р-2382 від 14.02.2018 року та направлена до Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області для організації розгляду матеріалів слідчим підрозділом за участі Київського управління кіберполіції, забезпечення внесення відомостей, викладених у зверненні ЄРДР та направлення на адресу Київського управління кіберполіції Департаменту кіберполіції Національної поліції України відповідного доручення слідчого, для проведення першочергових слідчих і розшукових дій визначених чинним законодавством України та належного подальшого оперативного супроводження матеріалів досудового розслідування (а.с. 56).

05.04.2018 року за підставі заяви ОСОБА_1 внесені до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за № 0000068 та розпочато досудове розслідування.

Згідно відповіді на ухвалу суду АТ «КБ «ПриватБанк» за № 56662-ВБ від 02.03.2020 року заявка ОСОБА_1 щодо шахрайських дій з карткою зафіксована 13.11.2017 року (а.с. 126, 138) - на наступний день після їх вчинення.

За повідомленням ПрАТ «Київстар» № /03/03/02 від 28.10.2019 року абонентський номер НОМЕР_4 за ОСОБА_1 як абонентом до 13.11.2017 року не був зареєстрований (а.с. 105). Згідно даних інформаційних систем ПрАТ «Київстар» 13.11.2017 року зафіксовано звернення щодо заміни СІМ-карти номеру НОМЕР_4 та реєстрації вказаного номеру на паспортні дані ОСОБА_1 (а.с. 135).

Даних про проведення службової перевірки банком по факту незаконних дій невстановлених осіб з банківськими рахунками відповідача та службової перевірки на предмет причетності працівників ПАТ «ПриватБанк» щодо незаконного заволодіння грошовими коштами з рахунків відповідача суду надано не було.

Враховуючи встановлені в цій справі фактичні обставини, а саме факт неправомірного зняття кредитних коштів з карткового рахунку відповідача (стягнення яких є предметом спору в цій справі), про що позичальник повідомила поліцію та банк та у зв`язку з чим здійснюється кримінальне провадження по встановленню осіб, які ці кошти викрали, суд першої інстанції визнав, що позивачем не доведено, що кредитні кошти одержано саме відповідачем, як позичальником. При цьому суд визнав, що позивач не спростував вищевикладені факти та не довів суду протилежного на підставі належних та допустимих доказів, як це передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Отже у розумінні вимог ст. 1054 ЦК України у відповідача за вказаних обставин не виникло обов`язку по поверненню кредитних коштів, які фактично вона не одержувала.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що відповідач з приводу несанкціонованого використання її карткових рахунків зверталася як до банку, так і до правоохоронних органів. Висновків службового розслідування про те, що жодний працівник банку не допустив розголошення персональних даних відповідача, банком суду надано не було. Також позивач не надав суду доказів того, що відповідач не виконувала належним чином своїх обов`язків по збереженню та захисту персональних даних та паролів для використання системи «Приват 24», що спростовує відповідні доводи скаржника.

Тому, судом оцінено критично доводи позивача про те, що відповідач вчасно не повідомила банк про несанкціоноване зняття коштів, звернувшись до банку лише наступного дня після їх переведення, адже саме наступного дня відповідач дізналася про викрадення в неї коштів, а в день їх зняття їй було відомо лише про те, що у неї не працює мобільний телефон з номером, прив`язаним до карткових рахунків. ОСОБА_1 звернулася до оператора мобільного зв`язку та до банку 13.11.2017 року - у перший робочий день після того, як виявила проблеми із мобільним зв`язком.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

У пункті 14.16 статті 14 вказаного Закону передбачено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно зі статтею 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до пунктів 7-9 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно матеріалів справи, що не заперечується сторонами справи, 07.11.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно даного кредитного договору ОСОБА_1 отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , строк останньої з них закінчується у жовтні 2021 року.

Згідно виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалася кредитними картками, які їй видавалися, а саме проводилися розрахунки за придбання продуктів харчування, зняття готівки в банкоматах, переказ зі своєї картки, поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, розрахунки в аптеках, регулярні платежі на рахунок юридичної особи (а.с. 70-76).

14.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області із заявою щодо вчинення шахрайських дій.

Згідно повідомлення Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області за № 2547/115/107/04-2018 від 14.03.2018 року (а.с. 58) заява ОСОБА_1 зареєстрована до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 33243 від 14.11.2017 року. Заява розглянута згідно Закону України «Про звернення громадян».

Також ОСОБА_1 07.12.2017 року зверталася до органів поліції із заявою щодо неправомірних дій з кредитною карткою та дзвінків з колекторських фірм, яка на підставі ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» залишена без розгляду як подана повторно з одного і того ж приводу. Під час розгляду підстав внесення відомостей до ЄРДР, які передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України, не виявлено, ознаки кримінального правопорушення відсутні (а.с. 57).

12.03.2018 року та 20.03.2018 ОСОБА_1 повторно зверталася до Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області із заявами про зняття грошових коштів з її картки, які зареєстровані до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 6579 від 12.03.2018 року та № 7328 від 20.03.2018 року (а.с. 58, 59).

Крім того, з цього приводу ОСОБА_1 зверталася із заявою до Департаменту кіберполіції Національної поліції України, яка зареєстрована за вх. № Р-2382 від 14.02.2018 року та направлена до Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області для організації розгляду матеріалів слідчим підрозділом за участі Київського управління кіберполіції, забезпечення внесення відомостей, викладених у зверненні ЄРДР та направлення на адресу Київського управління кіберполіції Департаменту кіберполіції Національної поліції України відповідного доручення слідчого, для проведення першочергових слідчих і розшукових дій визначених чинним законодавством України та належного подальшого оперативного супроводження матеріалів досудового розслідування (а.с. 56).

05.04.2018 року за підставі заяви ОСОБА_1 внесені до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за № 0000068 та розпочато досудове розслідування.

Згідно повідомлення ПАТ «КБ «Приватбанк» 13.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася до банку на предмет проведення шахрайських дій з карткою. За результатами звернення картку Клієнта було заблоковано та надано наступну відповідь: «Платежі, здійснені 12.11.2017 року з картки НОМЕР_5 пройшли успішно, на жаль з боку банку повернути платіж не виявляється можливим. 20.11.2017 року зафіксована заявка щодо шахрайських дій, оскільки клієнт не проводив платежів та передав дані картки. Рекомендовано звернутися до правоохоронних органів з метою пошуку шахрая та стягнення з нього заборгованості в судовому порядку». (а.с. 101).

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає хибними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з посиланням на недоведеність вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які б сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Згідно виписки по картковому рахунку НОМЕР_5 12.11.2017 року було проведено декілька банківських операцій, зокрема переказ зі своєї картки як щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка», зарахування суми вкладу з Скарбнички, зарахування коштів (поповнення карткового рахунку). Всього відбулося 10 операцій із зняття коштів на загальну суму 24 427,99 грн. та поповнено картковий рахунок на загальну суму 20 507,60 грн. (9 банківських операцій), що вказує на застосування клієнтом ПІН коду при здійсненні цих операцій (а.с. 62).

Крім цього, із виписки по рахунку вбачається, що 22.12.2017 року відбулося поповнення картки на суму 1520 грн. (а.с. 70), що також свідчить про належне користування банківською карткою позичальника.

Отже, доказів того, що саме третіми особами, а не позичальником зняті кредитні кошти, матеріали справи не містять, тоді як їх списання відбувалося шляхом введенням коректно правильного ПІН-коду картки. При цьому, апеляційний суд враховує, що саме на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком у результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

Діючи усупереч наведеним положенням матеріального права та існуючим договірним зобов`язанням, відповідач не повідомила негайно банк про несанкціоновані транзакції по її рахунку, а до правоохоронних органів звернулася через день після виявлення зняття кредитних коштів, а тому банк не несе відповідальності за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення.

Наявність кримінального провадження по факту шахрайських дій невідомих осіб в силу презумпції невинуватості не може свідчити про вчинення злочину відносно ОСОБА_1 до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

Апеляційний суд враховує, що з огляду на положення ст.1166 ЦК України за наявності доведеного факту шахрайських дій з незаконного використання кредитних коштів, спричинена ОСОБА_1 шкода повинна відшкодовуватися винною особою, а не позивачем АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що банк, обґрунтовуючи право вимоги стягнення заборгованості за неустойкою у вигляді пені та штрафів, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, як невід`ємних частин спірного договору.

Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розуміла відповідач, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи анкету-заяву від 07.11.2012р, а також, що указані документи на момент отримання відповідачем банківської картки, містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному порядку і розмірі, а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З огляду на викладені норми матеріального права та враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц, яка є обов`язковою для врахування, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1 ст. 634 ЦК України, а тому з підстав недоведеності узгодження із позичальником умов кредитування в частині нарахування неустойки (пеня та штрафи) у задоволенні таких вимог слід відмовити.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим у розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 031,61 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжного доручення АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1921 грн., апеляційної скарги - 2881,50 грн. (а.с. 36,37,178,188).

З врахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 1508 грн. сплачених судових витрат.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 2,3, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 червня 2020 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 031,61 грн.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом - 2 058,00 грн, нарахованої пені - 5 665,92 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 587,78 грн. - штраф (процентна складова) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 1508 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов