Провадження № 2/679/229/2020
Справа № 679/497/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2020 року м. Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Стасюка Р.М.,
за участю секретаря судових засідань Федорчук Л.О.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника третьої особи Околот В.Д.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визнання батьківства та стягнення аліментів,-
В С Т А Н О В И В:
17.04.2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визнання батьківства та стягнення аліментів.
В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що у 2014 році між нею та відповідачем склалися дружні стосунки. У 2015 році, відносини стали більш серйозними, з`явилося почуття любові, сторони стали проживати разом як чоловік та дружина. Фактично створили сім`ю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проте офіційно шлюб не зареєстрували.
Під час сумісного проживання у них народилася спільна дитина донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок, чого 06.09.2016 року Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області в книзі реєстрації народжень, складено відповідний актовий запис №266, до якого відомості про батька дитини були внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, оскільки на той час вони з відповідачем не дійшли згоди стосовно спільної подачі заяви до органів РАЦСу.
Незважаючи на вказані обставини сторони спільно організували проведення обряду хрещення дитини та продовжували проживати однією сім`єю.
Однак, відповідач відмовлявся зареєструвати шлюб з позивачкою та добровільно подати відповідну заяву про визнання батьківства до органів РАЦСу. На підставі чого, у сторін постійно виникали суперечки і наприкінці 2016 року сторони стали проживати окремо.
Крім того, позивачка зазначає, що відповідач участі в утриманні дочки не приймає, матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Спільна дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, тому остання була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів та інтересів дитини.
На підставі наведеного, позивачка просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 266 від 06.09.2016 року, вказавши у графі «відомості про батька» - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду від 21.04.2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
15.06.2020 року ухвалою судді Нетішинського міського суду призначено судову генетичну експертизу та зупинено провадження у справі.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду від 08.09.2020 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.
В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Крім того, представник позивачки зазначив, що просить при прийнятті рішення не вирішувати питання відшкодування понесених судових витрат, про які позивачкою було заявлено в позовній заяві в попередньому (орієнтовному) розрахунку від 15.04.2020 року, оскільки користуючись своїм правом, визначеним ч.8 ст.141 ЦПК України, позивачка звернеться до суду з відповідною заявою з наданням доказів про понесення витрат на надання правової допомоги.
Відповідач в судовому засіданніпозовні вимоги визнав.
Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради позовні вимоги підтримала посилаючись те, що біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 підтверджується висновком експерта №103-169-2020. Просила позов задовольнити.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною першою ст.15, ст.16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Згідно вимог ст.77, 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Судом встановлено, що сторони у справі мали стосунки та мешкали разом без реєстрації шлюбу, і під час сумісного проживання у них народилася спільна дитина донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька дитини були записані в органах РАЦС на підставі ч.1 ст.135 СК України, оскільки на той час вони не дійшли згоди стосовно спільної подачі заяви до органів РАЦСу. Зазначені фактичні обставини відповідачем не заперечувалися і спростовані не були.
Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 виданого 06.09.2016 року вбачається, що в графі «батько» зазначено ОСОБА_5 в графі «мати» - ОСОБА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Згідно висновку експерта № 103-169-2020, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,99 %. Таким чином, згідно Hummel K at all «Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971, біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 практично доведено.
Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу,батьківство що до дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківствам може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно дочастини першої статті 135цього Кодексу.
Як роз`яснено у підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно із якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).
Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо визнання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Відповідно до частини першої статті 108 ЦПК України, експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи.
Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
А тому, висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства.
За приписами ст.134 Сімейного кодексу України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження
В п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що відповідно до статей 213,215 ЦПК (1618-15) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
У зв`язку викладеним та визнанням позову відповідачем, суд вважає за необхідне визнати відповідача ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги у добровільному порядку, хоча є працездатним, має постійне місце роботи і отримує заробітну плату.
Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.
Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази щодо надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітньої доньки.
Своїми діями, відповідач порушує свої зобов`язання закріплені статтею 51 Конституції України від 28.06.1996 року, згідно якої батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст.180 Сімейного Кодексу України.
Згідно вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
З огляду на ст.2,3,27,28,31 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року всі діти є рівними у правах, всі діти мають право на любов і піклування, всі діти мають право на любов і піклування, всі діти мають право на повноцінне харчування, на освіту, на відпочинок та дозвілля.
В ч.2 ст.141 СК України зазначено, що проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових кошті; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отже, враховуючи думку сторін, беручи до уваги всі обставини по справі у їх сукупності, з урахуванням потреби дитини, стану здоров`я та матеріального становища стягувача аліментів, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, відсутності у платника аліментних зобов`язань та інших стягнень за виконавчими листами, а також з урахуванням того, що, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню 840,80 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнений від його оплати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.125, 126,128, 134, 135, 180-183,191 СК України, ст.ст.13,81,141,206,247,258,259,263-265,268,273,354,355,412 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визнання батьківства та стягнення аліментів - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України,уродженця м.Нетішин Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Нетішин Хмельницької області.
Зобов`язати Нетішинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №266 від 06.09.2016 року, складеного Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, вказавши у графі «відомості про батька» - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженець м.Нетішин Хмельницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м.Нетішин Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Нетішин Хмельницької області, РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду 17.04.2020 року і до досягнення дитиною віку повноліття.
Рішення, в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 22.09.2020 року.

Суддя Р.М. Стасюк