ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/2766/20
Провадження № 22-ц/4820/1395/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Варченко Н.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/2766/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2020 року (суддя Стефанишин С.Л., повне судове рішення складено 13 липня 2020 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до Міського комунального підприємства «Хмельницькводоканал» про захист прав споживача.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_2 , звертаючись в суд з вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надає відповідач. У березні 2018 року були зафіксовані показання лічильника 351 куб.м. Протягом квітня - грудня 2018 року фактично не користувався послугами, але авансом щомісячно проводив оплату та передавав відповідні оплаті цифри показань лічильника. 18 грудня 2018 року при демонтажі в квартирі засобу вимірювальної техніки (далі - ЗВТ) для проведення повірки зафіксовано показання лічильника 349 куб.м. На час заміни лічильника провів оплату послуг за показаннями 433 куб.м, тобто за 84 куб.м послуг з водопостачання та водовідведення, які фактично не отримав, переплатив 1202,04 грн. На його звернення комунальне підприємство відмовило в зарахуванні переплати в рахунок платежів після заміни лічильника. Внаслідок неправомірних дій відповідача порушено його права як споживача, що надає йому право вимагати стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Тому, позивач просив визнати дії відповідача протиправними, зобов`язати провести коригування та здійснити перерахунок оплати за фактично надані послуги шляхом зарахування на особовий рахунок коштів у сумі 1822,80 грн як переплати. У разі неможливості здійснення перерахунку стягнути на його користь борг у сумі 1822,80 грн (сума визначена за 84 куб.м з урахуванням збільшення тарифів). Крім того, стягнути інфляційні втрати в сумі 36,10 грн, 3% річних - 36 грн, пеню - 12729 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2020 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії МКП «Хмельницькводоканал» щодо не зарахування переплати за надані послуги з водопостачання та водовідведення по особовому рахунку ОСОБА_2 і зобов`язано відповідача зарахувати переплату в сумі 1180,60 грн з врахуванням фактичного споживання та виплат на поточні місяці споживання. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови в позові про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. Також змінити рішення суду в частині визначення суми здійснення перерахунку та збільшити суму переплати, яка підлягає зарахуванню, до 1822,80 грн. Посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги те, що за тривалі неправомірні дії відповідач має нести відповідальність, передбачену законом. У зв`язку із збільшенням тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення за 84 куб.м він має переплатити 642,20 грн. Судом не надано обґрунтування відмови в задоволенні вимог щодо проведення перерахунку на суму 1822,80 грн згідно з позовними вимогами. Необґрунтовано встановлено його вину в поданні завищених показань лічильника.

У відзиві МКП «Хмельницькводоканал» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Посилається на те, що позивач проводив оплату за послуги за показаннями лічильника, які самостійно подавав. При авансовій оплаті показання не зазначаються. Підстав для проведення перерахунку не було.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 вказує не те, що заперечення відповідача не ґрунтуються на нормах права та не можуть бути прийняті судом до уваги.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав. Представник відповідача визнала її необґрунтованою в повному обсязі.

Рішення суду в частині задоволення вимог не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які отримує в квартирі АДРЕСА_1 . На його ім`я відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . Зазначені послуги надає відповідач. До 31 березня 2018 року позивачеві була надана субсидія на оплату житлово-комунальних послуг. Станом на 15 березня 2018 року передані показання ЗВТ, встановленого в квартирі, «00351» куб.м.

За період з квітня по жовтень 2018 року позивач щомісячно подавав показання лічильника води та щомісячно проводив оплату, а саме:

19.04.2018 р. подав показання ЗВТ «00363» куб.м, на який нараховано за послуги з централізованого водопостачання 89,04 грн, з централізованого водовідведення - 82,68 грн, оплатив 78,08 грн.

10.05.2018 р. подав показання ЗВТ «00375» куб.м, на який нараховано за послуги з централізованого водопостачання 89,04 грн, з централізованого водовідведення - 82,68 грн; оплатив 78,08 грн.

04.06.2018 р. подав показання ЗВТ «00387» куб.м, на який нараховано за послуги з централізованого водопостачання 89,04 грн, з централізованого водовідведення - 82,68 грн, оплатив 166,92 грн.

19.07.2018 р. подав показання ЗВТ «00397» куб.м, на який нараховано за послуг з централізованого водопостачання 74,20 грн, з централізованого водовідведення - 68,90 грн, оплатив 143,10 грн.

27.08.2018 р. подав показання ЗВТ «00407» куб.м, на який нараховано за послуги з централізованого водопостачання 74,20 грн, з централізованого водовідведення - 68,90 грн., оплатив 143,10 грн.

27.09.2018 р. подав показання ЗВТ «00420» куб.м, на який нараховано за послуги з централізованого водопостачання 96,46 грн. з централізованого водовідведення - 89,57 грн, оплатив 186,03 грн.

17.10.2018 р. подав показання ЗВТ «00433» куб.м, на який нараховано за послуги з централізованого водопостачання 108,16 грн. з централізованою водовідведення - 103,50 грн, оплатив 186,03 грн.

18 грудня 2018 року працівниками МКП «Хмельницькводоканал» були виконані роботи по заміні ЗВТ, у якого закінчився термін повірки та зафіксовано показання знятого ЗВТ «00349» куб.м, що підтверджується актом про заміну ЗВТ від 18 грудня 2019 року. При цьому видимих механічних пошкоджень та ознак самовільного втручання в роботу ЗВТ не виявлено.

Після встановлення розбіжностей показань квартирного ЗВТ («00349» куб.м) з фактично оплаченими послугами (за «00433» куб.м) на звернення позивача відповідач відмовив у проведенні корегування показань та нарахувань за отримані послуги.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

При відмові в позові суд фактично виходив з безпідставності вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

В силу п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року в редакції, чинній на час виникнення спірних праовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

На підставі ч. 1 і ч. 2 ст. 32 цього Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п.16, п.17 і п.19 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 ( далі - Правила), справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

У разі застосування авансової системи оплати послуг виконавець періодично, раз на 6 місяців, здійснює перерахунок плати за фактично надані послуги, про що повідомляє споживача.

Із змісту заяви ОСОБА_2 про уточнення вимог від 13 травня 2020 року вбачається, що при визначенні суми, на яку на його думку відповідач мав би провести перерахунок 1822,80 грн, позивач виходить з того, що такою є вартість переплачених ним послуг (84 куб.м) по діючим тарифам.

Правильною є відмова в позові в частині вимог про зобов`язання проведення перерахунку плати в розмірі більшому, ніж фактично переплачена сума, оскільки діючим законодавством визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку.

Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Матеріально-правовою підставою вимог про стягнення пені в сумі 12729 грн позивач зазначав ч. 2 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року (далі - Закон №2189-VIII) і ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

За приписами ч. 2 ст. 26 Закону №2189-VIII виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором.

Відповідно до розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону №2189-VIII він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01 травня 2019 року, крім:

статті 1, частини першої статті 2, статей 3 - 7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3 1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом;

частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 01 січня 2019 року.

Отже, Закон №2189-VIII не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, які виникли в січні 2019 року після звернення ОСОБА_2 до МКП «Хмельницькводоканал» з приводу проведення перерахунку плати за надані послуги та відмови в його проведенні, оскільки ч. 2 ст. 26 цього Закону в частині інших комунальних послуг (крім регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком) введена в дію з 01 травня 2019 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ч. 2 ст. 26 Закону №2189-VIII введена в дію з 09 грудня 2018 року не ґрунтуються на законі.

Позивач просив стягнути пеню в розмірі 3% вартості роботи (послуги) за

кожний день прострочення відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі ч. 5 ст. 10 цього Закону у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Наведена норма регламентує підстави сплати пені за не виконання, прострочення роботи (послуг) виконавцем.

Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

МКП «Хмельницькводоканал» надає позивачеві послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

У пункті 2 Правил передбачено, що централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Проведення перерахунку плати, з приводу чого між сторнами виник спір, не є послугою в розумінні Правил, за не надання (прострочення) якої підлягає сплаті пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням наведеного, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в позові про стягнення пені.

За змістом ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим зобов`язанням є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Правовідносини сторін щодо проведення перерахунку плати за надані послуги не є грошовим зобов`язанням у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки у відповідача не виник обов`язок сплатити кошти на користь ОСОБА_2 .

Тому, суд підставно відмовив в позові про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для скасування рішення в частині відмови в позові та приймає до уваги аргументи відповідача, викладені у відзиві, щодо законності рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги правильний висновок суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2020 року

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта