КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року

м. Київ

Головуючий суддя у 1 інстанції - Саадулаєв А.І.

справа № 761/28780/13-ц

провадження № 22-ц/824/2610/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 30 січня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ПАТ «Артем-Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 04 січня 2012 року між ПАТ «Артем-Банк» та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №01/12.

Відповідно до пункту 1.1. договору, позивач надав кредит ОСОБА_2 на суму 36 800, 00 грн на строк до 03 червня 2013 року. Згідно з пунктом 1.4. договору, за користування кредитом позичальник зобов`язався сплатити банку 22 проценти річних від розміру одержаного позичальником кредиту. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_2 , у той же день між ПАТ «Артем-Банк» та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були укладені договори поруки №01/12-1 від 04 січня 2012 року та №01/12-2 від 04 січня 2012 року, за якими останні поручились відповідати перед кредитором за повне, належне та своєчасне виконання боржником своїх зобов`язань по кредитному договору. При умові невиконання боржником зобов`язань по кредитному договору в терміни, зазначені у кредитному договорі, поручитель безвідклично гарантує здійснити ці виплати за свій рахунок у повному обсязі.

Відповідачі належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконували, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 29 жовтня 2013 року становить 51 066,06 грн, з яких: 5 781, 87 грн - сума пені; 36 173, 53 грн - прострочена заборгованість по кредиту; 8 434, 76 грн - прострочена заборгованоість по відсоткам; 675, 90 грн - строкова сума відсотків.

У зв`язку із указаним позивач звернувся до суду із даним позовом та просив солідарно стягнути із відповідачів суму заборгованості, проценти та пеню.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Київ від 30 січня 2014 року позов ПАТ «Артем-Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Артем-Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 01/12 від 04 січня 2012 року у розмірі 51 066 грн 06 коп., що складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 36173,53 грн, простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 8434,76 грн, пені у розмірі 5781,87 грн та строкової суми відсотків у розмірі 675,90 грн.

Вирішено питання судового збору.

13 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 30 січня 2014 року у справі №761/28780/13-ц.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Київ від 20 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 30 січня 2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Артем-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Київ від 20 березня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Київ від 30 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ПуАТ «Артем-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Київ від 30 січня 2014 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, а обставини, викладені в ньому не відповідають дійсним матеріалам справи.

Зазначає, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, а рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи не містить необхідних реквізитів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 та інші відповідачі по справі отримали направлені судом першої інстанції повідомлення про розгляд справи.

Указує, що звернення банку із даним позовом до суду є необґрунтованим, безпідставним та передчасним, оскільки останній вимог про виконання зобов`язань перед банком ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не надсилав, а тому вони не могли виконати свої зобов`язання.

Зазначає, що місцевим судом належним чином не досліджено розрахунок заборгованості, оскільки згідно із наданим до позову розрахунком позивачем нараховані відсотки по 29 жовтня 2013 року, тоді як договір діє до 03 червня 2013 року.

ПАТ «Артем-Банк» не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 51 066, 06 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 51 066, 06 грн, яка підлягає стягненню із відповідачів.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 04 січня 2012 року між АТ «Артем-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №01/12 від 04 січня 2012 року.

У відповідності до пункту 1.1., пункту 1.4., пункту 3.5. кредитного договору, АТ «Артем-Банк» надав кредит ОСОБА_2 на суму 36 800 грн на строк до 03 червня 2013 року.

АТ «Артем-Банк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі та надав ОСОБА_2 кошти у розмірі та на умовах кредитного договору.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором №01/12 від 04 січня 2012 року, укладено договір поруки №01/12-1 від 04 січня 2012 року та договір поруки №01/12-2 від 04 січня 2012 року.

Пунктом 1.1. указаних договорів поруки передбачено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зобов`язалися відповідати перед АТ «Артем-Банк» у повному обсягзі за несвоєчасне і повне невиконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №01/12 від 04 січня 2012 року.

Пунктом 1.2. указаних договорів поруки встановлено, що при умові невиконання ОСОБА_2 зобов`язань по кредитному договору №01/12 від 04 січня 2012 року в терміни зазначені в указаному кредитному договорі, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 безвідклично гарантують здійснити ці виплати за свій рахунок у повному обсязі.

Пунктом 2.1. указаних договорів поруки передбачено, що у випадку невиконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №01/12 від 04 січня 2012 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відповідають перед АТ «Артем-Банк» як солідарні боржники.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для звернення з цим позовом, оскільки позивачем не були вжиті заходи досудового врегулювання спорів, колегія апеляційного суду вважає їх необґрунтованими.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 липня 2002 року у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України зазначив, що із змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб`єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб`єкти цих правовідносин.

Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування.

Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

А тому, невжиття заходів досудового врегулювання спору не позбавляє АТ «Артем-Банк» права звернення до суду за захистом свого порушеного права.

ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги указує також, що судом першої інстанції не досліджено розрахунок заборгованості, однак, свого контр розрахунку суду не наводить та не зазначає обставин, які свідчать про недостовірність розрахунку.

Крім того, як убачається із матеріалів справи, 30 січня 2014 року Шевченківським районним судом міста Київ було винесено заочне рішення. Звертаючись до місцевого суду із заявою про перегляд заочного рішення, а потім із апеляційною скаргою на указане рішення, ОСОБА_4 заперечував про належне його повідомлення про розгляд справи, однак не указав жодних обставин, які спростовують підстави посилання на докази, якими скаржник обґрунтовує свої заперечення проти вимог позову, причини неподання відзиву на позовну заяву, як того вимагає положення пункту 3 та пункту 4 частини 2 статті 285 та частини 1 статті 288 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 пункту 4 частини 2 статті 285 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення підписується особою, яка її подає. До заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів.

Згідно із частиною 1 статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За таких обставин, коли відповідачем не надані докази у спростування наведених позивачем фактів, підстави для визнання наведеного банком розрахунку заборгованості необґрунтованими та недостовірними відсутні.

Не можна також погодитись із доводами ОСОБА_1 щодо безпідставного нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами після закінчення терміну дії кредитного договору, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із наявної у матеріалах справи довідки про розрахунок суми заборгованості вбачається, що ОСОБА_2 мала сплатити за кредитним договором №1/12 від 04 січня 2012 року 36 800 грн на погашення основної суми кредиту та 5 372, 48 грн на погашення відсотків за користування кредитними коштами. Про ознайомлення боржника із обсягом зобов`язань за указаним кредитним договором свідчить її підпис, якій міститься у додатку 2 до кредитного договору №1/12 від 04 січня 2012 року.

Звертаючись до суду із указаним позовом, банк просив стягнути 36173, 50 грн основного боргу та заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 8 434, 76 грн та 675, 90 грн, які у сумі не перевищують розміру відсотків, які позичальник мав сплатити банку.

А розрахунок, який наявний у матеріалах справи є розрахунком пені станом на 29 жовтня 2013 року у розмірі 5 781, 87 грн, нарахування якої не обмежується закінченням терміну дії договору.

Відповідно до частини 1 статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, зокрема, що відповідач не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Однак, доводи апеляційної скарги встановлених оскаржуваним судовим рішенням від 30 жовтня 2014 року обставин не спростовують, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Київ від 30 січня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба