Справа № 345/3947/19
Провадження № 22-ц/4808/347/20
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В, Девляшевського В.А.

секретаря Турів О.М.

з участю представника ВАТ «Оріана» Михайлюка Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Оріана», третя особа: Фонд державного майна України про захист трудових прав, надання щорічної відпустки, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Юрчака Л. Б. у м. Калуші,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Оріана», третя особа: Фонд державного майна України про захист трудових прав, надання щорічної відпустки, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1976 року перебуває у трудових відносинах з АТ «Оріана», а з 1987 року працює в юридичному відділі підприємства. 21.06.2019 року ним подана заява на ім`я генерального директора Савчука О.Є. про надання щорічної відпустки з 24.06.2019 року, проте йому було відмовлено. Листом від 23.07.2019 № 04-02/15-10/4782 Управління Держпраці в Івано-Франківській області роз`яснило, що він має право на відпустку в період з 18.12.2018 р. Листом відповіддю від 13.08.2019 № 15-10/5193 вказане управління вказало, що у керівника АТ «Оріана» не має правових підстав для надання того виду відпустки, яку заявник просив у своїй заяві від 21.06.2019 р. Вважає, що керівник АТ «Оріана» штучно, умисно , з особистих мотивів позбавив його права на відпочинок. 17.07.2019 р. йому було вручено розпорядження керівника АТ «Оріана» №10 про розробку нового колективного договору. Наказом від 12.08.2019 р. №71 йому оголошено догану за невиконання розпорядження №10 від 17.07.2019 р. Оскільки даний наказ був виданий з явними порушеннями норм трудового законодавства, позивач відмовився від підпису всіх запропонованих відповідачем документів. Тоді даний наказ було направлено йому поштою, проте без документів вказаних у наказі. Наказом АТ «Оріана» від 12.08.2019 р. № 72 його звільнено з роботи на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі у нетверезому стані. Вказує, що такий наказ є незаконним. Просить визнати протиправними дії в.о. генерального директора АТ «Оріана» Савчука О.Є. та зобов`язати його надати щорічну відпустку у відповідності до поданої ним 21.06.2019 року заяви ; наказ від 12.08.2019 р. №71 про оголошення йому догани за невиконання розпорядження №10 від 17.07.2019 р. визнати незаконним та скасувати; визнати незаконним та скасувати наказ від 12.08.2019 р. №72 про звільнення на підставі п.7 ст.40 КЗпП України та поновити на роботі на посаді начальника юридичного відділу АТ «Оріана»; стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення 12.08.2019 р. по час ухвалення судового рішення та стягнути моральну шкоду в сумі 10000 грн.; шкоду, заподіяну товариству у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу та маральної шкоди покласти на посадових осіб АТ «Оріана», винних у незаконних діях по ненаданню відпустки та незаконному звільненні; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Оріана», третя особа: Фонд державного майна України про захист трудових прав, надання щорічної відпустки, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що виразилось у неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи та аналізі поданих ним доказів. Зокрема, апелянт вказує на те, що заявою від 21 червня 2019 року він звертався про надання щорічної оплачуваної відпустки з 24 червня 2019 року, що відповідає вимогам Закону України «Про право на відпустки». Посилання на те, що йому було виплачено компенсацію за невикористану відпустку спростовується доказами про скасування наказу від 28 грудня 2018 року №70 про компенсацію за 154 дні невикористаної відпустки. Крім того, при оголошенні йому догани від 12.08.2019 року за невиконання розпорядження №10 від 17.07.2019 року не враховано, що він звертався до керівника за роз`ясненням даного розпорядження. Вказує, що догана оголошена 12 серпня 2019 року, хоча відповідно до змісту розпорядження від 17 липня 2019 року №10 невиконання розпорядження було 22 липня 2019 року. В день його звільнення розрахунків з ним проведено не було, що підтверджується довідкою АТ «Оріана» від 03 жовтня 2019 року №1133 згідно з якою платіжними дорученнями від 23 серпня 2019 року №26 та платіжними дорученнями від 28 серпня 2019 року №45 йому довиплачувалась заробітня плата. Відповідно до листа управління Держпраці в Івано-Франківській області від 13 серпня 2019 року №15-10/5193 не виконано виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі платежу за один місяць в сумі 6970,60 грн.

04 лютого 2020 року в.о. генерального директора акціонерного товариства «Оріана» Савчук О.Є. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апеляційної скарги. Вказує, що апелянту надана компенсація за 154 дні невикористаної відпустки в розмірі 29 492,56 грн, 17 липня 2019 року ОСОБА_1 вручено розпорядження №10 щодо підготовку проекту колективного договору на 2019-2020 року, та надано попередній колективний договір. Однак останнім проігноровано дане розпорядження та не виконане. У зв`язку з невиконанням розпорядженням, накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення відповідно до вимог ст. 148 КЗпП України.

Представник Акціонерного товариства «Оріана» доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання повторно не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій в.о. генерального директора АТ «Оріана» Савчука О.Є. та зобов`язання його надати ОСОБА_1 щорічну відпустку відповідно до поданої ним 21.06.2019 року заяви про надання щорічної оплачуваної відпустки з 24.06.2019 в рахунок невикористаних відпусток за попередні роки тривалістю 154 календарні дні слід відмовити, оскільки позивачу після поновлення його на роботі було виплачено грошову компенсацію за всю відпустку, а тому права на використання цих днів відпустки позивач не має. Відповідачем не був порушений порядок застосування дисциплінарного стягнення, визначений ст. 149 КЗпП України, оскільки воно застосовано уповноваженою посадовою особою, перед його застосуванням позивачу надавалась можливість надати відповідні письмові пояснення, вид обраного стягнення відповідає тяжкості вчиненого порушення трудової дисципліни ,а тому, відсутні підстави для визнання його незаконним. Доведеними є факти, викладені у наказі в.о. генерального директора АТ «Оріана» № 71від 12.08.2019року «Про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 та перебування 12.08.2019 року ОСОБА_1 на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння підтверджено актом № 911 від 12.08.2019 року, складеного та підписаного п`ятьма посадовими особами, а також поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за направленням відповідача до лікарні для медичного обстеження ОСОБА_1 відмовився, самостійно відповідний медичний огляд не пройшов, то суд приходить до висновку, що звільнення позивача було проведено відповідно до вимог трудового законодавства. Посилання позивача щодо відсутності доказів його перебування 12.08.2019 року на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки відповідач в установленому законом порядку зафіксував факт перебування позивача в нетверезому стані на робочому місці, від проходження медичного огляду ОСОБА_1 відмовився.

Проте повністю з таким висновком погодитись не можна, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного громадянина на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1976 року перебував у трудових відносинах з ВАТ «Оріана», з 1987 року - в юридичному відділі товариства.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 червня 2019 року визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства «Оріана» №70-к від 28.12.2018 року про звільнення начальника юридичного відділу Сорохтея В`ячеслава Михайловича згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 17.12.2018 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Акціонерного товариства «Оріана». Стягнуто з Акціонерного товариства «Оріана» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 42869 (сорок дві тисячі вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 19 копійок, а також 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Акціонерного товариства «Оріана» на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Акціонерного товариства «Оріана» та стягнення з Акціонерного товариства «Оріана» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 6970 (шість тисяч дев`ятсот сімдесят) гривень 60 копійок допущено до негайного виконання. В решті позову відмовлено. Дане рішення суду залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.10.2019 року. (а.с.124-130).

21.06.2019 року ОСОБА_1 подав на ім`я в.о. генерального директора АТ «Оріана» Савчука О.Є. заяву про надання з 24.06.2019 року щорічної оплачуваної відпустки в рахунок невикористаних відпусток за попередні роки тривалістю 154 календарні дні (а.с.9).

Однак, ОСОБА_1 адміністрацією відповідача відмовлено в наданні щорічної відпустки з 24.06.2019 року в рахунок невикористаних відпусток за попередні роки тривалістю 154 календарні дні.

Відповідно до положень статтей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Положеннями статтей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).

Як вбачається з відповіді Управління Держпраці в Івано-Франківській області № 04-02/15-10/4782 від 23.07.2019 р. та № 15-10/5193 від 13.08.2019 р. на звернення ОСОБА_1 щодо можливих порушень законодавства про працю в АТ «Оріана» позивачу повідомлено , що він має право на відпустку в період з 18 грудня 2018 року, оскільки при звільненні з роботи 28.12.2018 року йому вже було нараховано та виплачено компенсацію за 154 календарні дні невикористаної відпуски в сумі 29 492,56 грн (а.с. 10-11).

Ураховуючи наведене відсутні підстави для надання позивачу оплачуваної щорічної відпустки, оскільки з АТ «Оріана» стягнуто грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки у розмірі 29 492,56 грн. Розмір такої компенсації здійсненого відповідачем, позивачем не оспорювався.

Щодо надання відпустки без збереження заробітної плати позивач до адміністрації відповідача не звертався. За таких обставин, адміністрацією відповідача позивачу правомірно було відмовлено у наданні щорічної оплачувальної відпустки. Дії адміністрації відповідача з цього приводу позивачем не оскаржувались.

Судом встановлено, що 17.07.2019 року в.о. генерального директора АТ «Оріана» Савчук О.Є. видав розпорядження №10 (а.с.18), в якому зобов`язав начальника юридичного відділу Сорохтея В.М. до 15:00 год. 22.07.2019 року надати для ознайомлення в.о. генерального директора ОСОБА_2 проект нового колективного договору на 2019-2020 роки, проект угоди по оплаті праці та тарифні ставки, порядок встановлення надбавок до тарифних ставок та посадових окладів за високу професійну майстерність та високі досягнення в праці, перелік посад(професій) працівників з ненормованим робочим днем для надання щорічної додаткової відпустки. Враховуючи важливість розробки проекту колективного договору ОСОБА_1 протягом вказаного вище терміну не було надано жодного іншого розпорядження, щоб він міг виконати дане розпорядження.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 розпорядження, наказом в.о. генерального директора АТ «Оріана» Савчук О.Є. № 71 від 12.08.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 оголошено догану (а.с.51).

Писати пояснення з приводу невиконання розпорядження в.о. генерального директора №10 від 17.07.2019 р. ОСОБА_1 відмовився, також відмовився від ознайомлення з наказом №71 від 12.08. 2019 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності в присутності працівників АТ «Оріана», про що свідчать відповідні акти (а.с.48,52) , а також було підтверджено показами свідків в судовому засіданні. Крім того, даний факт також був зазначений у акті №912 від 12.08.2019 р.

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до вимог ч.1ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняти на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Тобто, виключною компетенцією власника або уповноваженого ним органу є видача наказів, визначення підстав, мотивів, обґрунтування та виду дисциплінарного стягнення.

Відповідно дост.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

- догана;

- звільнення.

Діючими нормативно-правовими актами за порушення трудової дисципліни не передбачено інших видів заходів стягнення ніж догана або звільнення, тобто догана є найменш суворим стягненням за порушення трудової дисципліни.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обов`язково у послідовності, зазначеній устатті 147 КЗпП. Відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Приписами статті 10 Кодексу законів про працю України та статті 1 Закону України від 1 липня 1993 року N 3356-XII "Про колективні договори і угоди" визначено, що колективний договір укладається з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Колективний договір укладають роботодавець з однієї сторони і один або кілька профспілкових органів, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони (стаття 3 Закону України "Про колективні договори і угоди").

За змістом статей 10 та 13 КЗпП, взаємні зобов`язання працівників та працедавців, зокрема, з нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.), умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці встановлюються у колективному договорі, який укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Згідно ст. 14 КЗпП, строки, порядок ведення переговорів, вирішення розбіжностей, що виникають під час їх ведення, порядок розробки, укладення та внесення змін і доповнень до колективного договору, відповідальність за його виконання регулюються Законом України "Про колективні договори і угоди".

Згідно ст.10 Законом України "Про колективні договори і угоди" укладенню колективного договору, угоди передують колективні переговори.

Будь-яка із сторін не раніш як за три місяці до закінчення строку дії колективного договору, угоди або у строки, визначені цими документами, письмово повідомляє інші сторони про початок переговорів.

Друга сторона протягом семи днів повинна розпочати переговори.

Порядок ведення переговорів з питань розробки, укладення або внесення змін до колективного договору, угоди визначається сторонами і оформляється відповідним протоколом.

Для ведення переговорів і підготовки проектів колективного договору, угоди утворюється робоча комісія з представників сторін. Склад цієї комісії визначається сторонами.

Сторони можуть переривати переговори з метою проведення консультацій, експертиз, отримання необхідних даних для вироблення відповідних рішень і пошуку компромісів.

Сторони колективних переговорів зобов`язані надавати учасникам переговорів всю необхідну інформацію щодо змісту колективного договору, угоди. Учасники переговорів не мають права розголошувати дані, що є державною або комерційною таємницею, і підписують відповідні зобов`язання.

Робоча комісія готує проект колективного договору, угоди з урахуванням пропозицій, що надійшли від працівників, трудових колективів галузей, регіонів, громадських організацій, і приймає рішення, яке оформляється відповідним протоколом.

Судом установлено, що адмімістрацією АТ «Оріана» не призначалась особа, відповідальна за ведення переговорів щодо підготовки пректу колективного договору та не повідомлялось трудовий колектив про початок переговорів з питань розробки, укладення або внесення змін до колективного договору, не укладалось угоди між сторонами з оформленням відповідним протоколом з цього питання і не створювалась робоча комісія, яка готує проект колективного договору.

Крім цього, Розділом 2 Положення про юридичний відділ, позивач як начальник юридичного відділу теж зобов`язаний готувати проект колективного договору.

Відмовляючи ОСОБА_1 скасуванні наказу №71 генерального директора АТ «Оріана» Савчук О.Є. від 12.08.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 - оголошення догани за невиконання розпорядження про підготовку проекту нового колективного договору на 2019-2020 роки, суд першої інстанції вищевказаних вимог закону не врахував та не звернув уваги про втановлений законом порядок підготовки проекту колективного договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наказ №71 генерального директора АТ «Оріана» Савчук О.Є. від 12.08.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 - оголошення догани не відповідає вимогам закону, тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»(з подальшими змінами і доповненнями), вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Судом встановлено, що начальник юридичного відділу ОСОБА_1 12 серпня 2019 року появився на робочому місці у стані алкогольного спніння. Факт появи ОСОБА_1 на роботі в стані алкогольного сп`яніння був зафіксований актом № 911 від 12.08.2019 року про появу працівника на роботі в нетверезому стані, який складений працівниками АТ «Оріана» , а саме в.о. генеральним директором Савчуком О.Є, фахівцем з кадрової роботи ОСОБА_3 , головним бухгалтером Тринчук Л.Б., заступником генерального директора з фінансів ОСОБА_4 та заступником генерального директора з загальних питань ОСОБА_5 (а.с.46) .

Працівниками АТ «Оріана» о 14.30 год. 12.08.2019 року був складений акт № 915 (а.с.49) про відмову надання письмових пояснень щодо перебування ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані 12.08.2019 р. о. 13 год. 50 хв., згідно якого надати письмове пояснення з приводу перебування у нетверезому стані на роботі ОСОБА_1 відмовився.

Наказом № 72 від 12.08.2019 року начальника юридичного відділу Сорохтея В.М. звільнено з роботи згідно п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані(а.с.22).

Відповідно до акту, складеного 13.08.2019 р. о. 9.25 год. , 12.08.2019 р. ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом №72 від 12.08.2019 р. про звільнення ОСОБА_1 відмовився, текст наказу був зачитаний працівнику у присутності в.о. генерального директора Савчука О ОСОБА_6 , завідувача архіву фахівця кадрової роботи ОСОБА_3 , головного бухгалтера ОСОБА_7 , заступика генерального директора з фінансів ОСОБА_4 та заступника генерального директора з загальних питань Михайлюк Н.М.(а.с.54).

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 40 КЗпП України підставою для звільнення особи є поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Таким чином, власник може розірвати трудовий договір у разі появи працівника на роботі у нетверезому стані. Підставою для звільнення працівника є сам факт появи на робочому місці і у робочий час у нетверезому стані. Такий факт може встановлюватися не лише спеціальним обстеженням з використанням відповідних технічних засобів, а й будь-якими іншими доказами, допустимими з точки зору процесуального права. Між тим, обов`язок доведення факту появи працівника на роботі у нетверезому стані лежить на власнику.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 6 листопада 1992 року роз`яснив судам, що звільнення на підставі пункту 7 частини 1 статті 40 КЗпП України є дисциплінарним звільненням, тому воно повинно проводитись з додержанням правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Одночасно Пленум звернув увагу судів на те, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежне від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальної тривалості вважається робочим.

Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (стаття 27 ЦПК України), яким суд має дати відповідну оцінку (пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 9 листопада 1992 pоку).

Звільнення за появу на роботі в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння застосовується до працівника незалежно від того, чи притягався він раніше до дисциплінарної відповідальності та чи вживались до нього заходи громадського стягнення. Власник або уповноважений ним орган вправі звільнити працівника за цією підставою і при одноразовому порушенні трудової дисципліни, дотримуючись при цьому порядку і строків накладення дисциплінарних стягнень.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно враховано, що актом № 911 від 12.08.2019 року підтверджено перебування 12.08.2019 року ОСОБА_1 на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння підтверджено, звільнення з роботи відповідає вимогам пункту 7 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Позивачем не представлено жодних доказів про спростування факту появи на роботі у стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки не підлягають задоволеню позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення на підставі п.7 ст.40 КЗпП України та поновлення на роботі на посаді начальника юридичного відділу АТ «Оріана», тому й не підлягає задоволенню вимоги про стягнення середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення 12.08.2019 р. та стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, тому суд їх відхиляє.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в чатині відмови ОСОБА_1 у скасуванні наказу №71 генерального директора АТ «Оріана» Савчук О.Є. від 12.08.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 - оголошення догани за невиконання розпорядження про підготовку проекту нового колективного договору на 2019-2020 роки слід скасувати та задоволити в цій частині позов.В решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК УКраїїни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки апеляційний суд по суті не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Калуського міськрайонного суду від 17 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову щодо скасування наказу №71 Акціонерного товариства «Оріана» від 12.08.2019 року про оголошення догани начальнику юридичного відділу Сорохтею В`ячеславу Михайловичу за невиконання розпорядження №10 від 17.07.2019 року скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати незаконним та скасувати наказу №71 Акціонерного товариства «Оріана» від 12.08.2019 року про оголошення догани начальнику юридичного відділу Сорохтею В`ячеславу Михайловичу за невиконання розпорядження №10 від 17.07.2019 року.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законої сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 13 березня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський