ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/668/20 Справа № 203/7722/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Маймур Ф. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ Приватбанк) у грудні 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачів виниклу заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов`язання за даним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки. Посилаючись на порушення умов договору з боку позичальника банк просить солідарно стягнути суму заборгованості з відповідачів.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 2007-ПМ-67 від 15 червня 2007 року 2 082 799, 60 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1 811 387, 55 грн., заборгованості по відсоткам 258 322, 89 грн. та пені 13 089, 16 грн., а також у рахунок повернення судових витрат 3 654 грн., а разом 2 086 453, 60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі, посилаючись на невідповідність розрахунку заборгованості, оскільки зазначена сума заборгованості у позові більше ніж сума заборгованості, що була зазначена у досудовій вимозі. Також стверджує, що основний боржник не підписувала кредитний договір наданий банком.

Також з апеляційною скаргою на рішення суду зверталась ОСОБА_2 , проте ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року заявнику було відмовлено у відкритті апеляційного провадження, у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зверталась до апеляційного суду з клопотанням про направлення судової повістки разом з копією апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона скаргу не отримувала. Слід зазначити, що у відповідності до норм процесуального закону апеляційним судом було прийнято всі можливі заходи щодо повідомлення відповідача ОСОБА_2 про апеляційний розгляд даної справи та направлення їй копії апеляційної скарги, що підтверджується відповідними повістками-повідомленнями, до яких додавалась копія скарги. Також, з журналів судового засідання вбачається, що у судових засіданнях приймав участь ОСОБА_3 представник ОСОБА_2 та діяв від її імені та в її інтересах. Також 26 листопада 2019 року після судового засідання ОСОБА_3 було отримано копію апеляційної скарги для надання своєму довірителю ОСОБА_2 , що підтверджуєтсья відповідною розпискою на звороті аркуша справи 248 у другому тому.

Виходячи з наведених обставин та враховуючи, що у судовому засіданні 25 лютого 2020 року приймав участь представник відповідача ОСОБА_3 , колегія суддів приходить до висновку про належне повідомлення ОСОБА_2 про дату і час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2007-ПМ-67 від 15 червня 2007 року, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 170 000 доларів США, зі строком повернення кредиту до 15 червня 2022 року, а відповідач зобов`язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, що підтверджується копією кредитного договору від 15 червня 2007 року та копією заяви на видачу готівки від 15 червня 2007 року, наявними в матеріалах справи /т.1, а.с. 18-24/.

15 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 2007-ПМ/67, за умовами якого ОСОБА_1 поручився перед позивачем за виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків за кредитним договором від 15червня 2007 року № 2007-ПМ-67, згідно якого позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі 170 000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язалась повернути кредит в строк 180 місяців, сплачувати за його користування 16 відсотків річних, а також сплачувати інші винагороди, штрафи, пені та інші платежі. Також, відповідно до умов укладеного договору поруки відповідач ОСОБА_1 відповідає перед позивачем за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і ОСОБА_2 , включаючи сплату кредиту, процентів. Нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, у випадку невиконання ОСОБА_2 обов`язків за кредитним договором, відповідачі відповідають перед позивачем, як солідарні боржники, що підтверджується копією договору поруки від 15 червня 2007 року, наявною в матеріалах справи /т.1, а.с. 25/.

Відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2007-ПМ-67 від 15 червня 2007 року, станом на 16 вересня 2014 рік у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість по кредитному договору, яка складається з заборгованості за кредитом 1 811 387, 55 грн., заборгованості по відсоткам 258 322, 89 грн. та пені 13 089, 16 грн., а разом становить 2 082 799, 62 грн., викладені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості від 16 вересня 2014 року, наявним в матеріалах справи /т.1, а.с. 6-12/.

08 жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до відповідача ОСОБА_1 з повідомленням-вимогою про здійснення погашення простроченої заборгованості по кредитному договору № 2007-ПМ-67 від 15 червня 2007 року, у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань щодо здійснення своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, що підтверджується копією повідомлення-вимогою від 08 жовтня 2014 року та копією поштового відправлення, наявними в матеріалах справи. З даного повідомлення вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до відповідача з вимогою про погашення поточної простроченої заборгованості та попередив його, що у разі її несплати банк вимагатиме повернення суми кредити у повному обсязі в порядку ст.1050 ЦК України /т.1, а.с. 13-17/.

З матеріалів справи, колегією суддів було встановлено, що 12 березня 2015 року в рамках даної цивільної справи була призначена почеркознавча експертиза, за результатом проведення якої 07 липня 2015 року судовими експертами було складено висновок, в якому зазначено, що підпис в договорі поруки № 2007-ПМ/67 від 15 червня 2007 року, розташований над друкованим текстом: « ОСОБА_1 » у розділі «Поручитель» виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису, що підтверджується висновком експерта № 65/04-175 від 07 липня 2015 року, наявним в матеріалах справи /т.1, а.с.88-95/.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору.

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Згідно із вимогами ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості в межах заявлених позовних вимог з основного боржника ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги відносно невідповідності розрахунку заборгованості за кредитом, виходячи з того, що у досудовій вимозі, направленій відповідачу ОСОБА_1 , була зазначена інша сума заборгованості менша ніж зазначена у позові, колегія суддів не може прийняти з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до відповідача ОСОБА_1 з повідомленням-вимогою, в якій просив погасити поточну прострочену суму заборгованості у загальному розмірі 19 583, 55 доларів США. Тобто, банк просив сплатити виниклу заборгованість станом на дату створення даного повідомлення. З повідомлення вбачається, що вказану заборгованість необхідно сплатити не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення. Також, у вимозі є застереження, що у разі несплати боржниками простроченої суми заборгованості у визначений банком строк, на підставі ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору та договору поруки, банк вимагатиме повернення суми кредиту у повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції, тобто банк вимагатиме від боржників достроково погасити всю суму наданого кредиту. Зі змісту позову вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення суми заборгованості за кредитним договором в силу ст.1050 ЦК України, у зв`язку з невиконанням вищезазначеного повідомолення-вимоги. Тому зазначена у позові сума заборгованості відрізняється від суми зазначеної у вимозі, оскільки банк у судовому порядку просить стягнути суму кредиту в повному обсязі достроково.

Посилання заявника відносно того, судом першої інстанції не було досліджено надані відповідачем квитанції про сплату частини заборгованості за кредитом колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вказані квитанції було надано відповідачем після ухвалення рішення суду та вони не були предметом розгляду на час ухвалення рішення. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції та користувався своїми процесуальними правами, зокрема, щодо подання клопотання про призначення експертизи. Однак, ОСОБА_1 не було надано квитанції про сплату кредиту під розгляду справи у суді першої інстанції, також не наведено поважних причин щодо неможливості їх подання на час розгляду справи до ухвалення рішення по суті спору. Разом з цим, колегією суддів було досліджено наданий банком розрахунок заборгованості по кредиту та встановлено, що даний розрахунок здійснено з врахуванням сплачених відповідачем сум за даними квитанціями в доларовому еквіваленті. За таких обставини наведені доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги щодо непідписання ОСОБА_2 кредитного договору в редакції, яка була надана суду, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки на підтвердження даних обставин заявником не було надано будь-яких належних доказів в розумінні ст.81 ЦПК України.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

В силу ст.367 ЦПК України рішення суду переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в межах заявлених позовних вимог банку, в іншій частині рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров