КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/10153/19 Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3079/2020 Головуючий: Гаращенко Д. Р.

16 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д. Р.

суддів Невідомої Т. О., Пікуль А. А.

при секретарях Гавриленко М.А., Кибукевич О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: територіальна громада м. Києва в особі Київської міської Ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: територіальна громада м. Києва в особі Київської міської Ради.

Просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 разом зі ОСОБА_2 з червня 2011 року по 10 червня 2019 року.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що заявник з червня 2011 року по червень 2019 року, проживала однією сім`єю разом із ОСОБА_3 , перебуваючи із ним у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер внаслідок хронічної ішемічної хвороби серця.

До складу спадкового майна, що залишилось після його смерті, увійшло нерухоме майно, а саме, однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

У зазначеній квартирі з 16 червня 1981 року був зареєстрований тільки ОСОБА_3 .

На даний час в квартирі ніхто не зареєстрований, однак ОСОБА_2 , продовжує постійно проживати у ній навіть після смерті свого чоловіка.

У встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті ОСОБА_3 , заявник звернулася до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої державним нотаріусом було відкрито спадкову справу.

Враховуючи ту обставину, що спадкодавець ОСОБА_3 за своє життя заповіту не складав, а також зважаючи на те, що інших родичів та членів сім`ї у нього немає, ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем.

Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 разом зі ОСОБА_2 необхідно заявнику для реалізації спадкових прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 - особа, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи та обов`язки 31 грудня 2019 року подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що рішення суду першої інстанції є протиправним, ухвалено на підставі висновків суду, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування усіх обставин справи, що мають значення для справи, а саме не перевірив наявності інших спадкоємців окрім ОСОБА_2 , не витребував спадкову справу ОСОБА_3 , відповідно до якої апелянт ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, після смерті ОСОБА_3 .

Зазначила, що з 1995 року і по 2017 рік вона разом з ОСОБА_3 проживали у цивільному шлюбі до того часу коли апелянт почала хворіти, вона стала проживати разом зі своїми дітьми.

Під час спільного життя ОСОБА_3 склав на апелянта заповіт, відповідно до змісту якого усе належне спадкодавцю майно після його смерті буде успадковане ОСОБА_1 .

Вважає, що ОСОБА_2 ввела суд в оману надавши неправдиву інформацію.

Вважає, що суд першої інстанції помилково прийняв до розгляду заяву ОСОБА_2 за правилами окремого провадження, оскільки після смерті ОСОБА_3 є спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 , а тому існує спір про право.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

ОСОБА_2 та її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилась, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з матеріалами спадкової справи, 20 червня 2019 року ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини ( а.с. 173).

24 жовтня 2019 року заяву про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_3 подала ОСОБА_1 ( а.с. 175).

14 січня 2020 року заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_4 ( а.с. 177).

Постановою нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори було відмолено ОСОБА_4 у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з пропуском передбаченого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. ( а.с. 185).

Згідно із Заповітом від 27 січня 2005 року, ОСОБА_3 заповів все майно, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом буде мати право - ОСОБА_1 . ( а.с. 194)

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що з показань свідків встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як дружина і чоловік з червня 2011 року по день смерті останнього у квартирі АДРЕСА_1 , так як були пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:

1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи;

11) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх;

2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності;

3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою;

4) усиновлення;

5) встановлення фактів, що мають юридичне значення;

6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі;

7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність;

8) визнання спадщини відумерлою;

9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку;

10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу;

11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Відповідно до ч. 6 зазначеної статті якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини для справи, не перевірив наявність спадкової справи та інших заінтересованих осіб, які претендують на спадщину після смерті ОСОБА_3 , не витребував спадкову справу, чим фактично не встановив існування спору про право.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 377 ЦПК України, передбачено підстави для скасування судового рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Колегія суддів встановила, що з приводу поданої заявником заяви, між нею та спадкоємцем ОСОБА_5 існує спір про право який повинен розглядатись у порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, заява ОСОБА_2 залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 268, 294, 367, 368, 377, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_2 право подати позов на загальних підставах.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце перебування АДРЕСА_2 ; місце реєстрації АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 1 176 (одну тисячу сто сімдесят шість) грн. 30 коп. на відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з підстав визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2020 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль