Справа № 165/3/17
Провадження № 2/165/2/20
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Свистун О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Нововолинського міського нотаріального округу Башинська Людмила Петрівна, про визнання договору дарування недійсним,

встановив :

04 січня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору дарування квартири недійсним.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим ОСОБА_6 , якому за життя на праві приватної власності належало 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказана частина нерухомого майна, за договором дарування квартири від 29 листопада 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського нотаріального округу Башинською Л.П. було подароване відповідачу ОСОБА_5 , що є сестрою ОСОБА_6 . Спірний договір, на підставі довіреності від 21 листопада 2011 року посвідченої приватним нотаріусом Башинською Л.П., укладався представником дарувальника ОСОБА_7 . В 2015 році спадкодавець дізнавшись про існування вищевказаного договору і заперечуючи факт видачі довіреності на ім`я ОСОБА_7 , просив свою дружину ОСОБА_8 звернутися до нотаріуса з відповідними роз`ясненнями. Зазначає, що ОСОБА_6 проживав у квартирі за вищевказаною адресою до самої своєї смерті і оскільки ОСОБА_6 не видавав та не підписував довіреність на ім`я ОСОБА_7 , тому нерухоме майно має входити до складу спадкового майна. Оскільки такими неправомірними діями порушено її права як спадкоємця, просить визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 29 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Башинською Л.П., зареєстрований в реєстрі за №2381.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_7 не мав права підписувати оспорюваний договір та відчужувати від імені ОСОБА_6 належну йому частину квартири. За висновком експерта підпис від імені ОСОБА_6 розташований після слова «підпис» на примірнику довіреності від його імені від 21 листопада 2011 року виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою з наслідуванням справжніх підписів ОСОБА_6 . Оскільки підпис в довіреності зроблений не ОСОБА_6 , а іншою особою, то є всі підстави для визнання договору дарування частини квартири недійсним та задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, просила суд врахувати, що довіреність ОСОБА_6 за життя не оспорювалася і жодних претензій з цього приводу нотаріусу не висловлювалося. Вважає, що експертиза була проведена за відсутності усіх необхідних документів та підписів, про що зазначає сам експерт у висновку, а тому такий висновок не можна братися судом до уваги як і бути покладений в основу рішення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Нововолинського міського нотаріального округу Башинська Л.П. у судовому засіданні пояснила, що 21 листопада 2011 року до неї прийшли ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_5 . Тоді ОСОБА_6 повідомив, що хоче подарувати належну йому частку квартири сестрі ОСОБА_5 та просив виготовити довіреність на ім`я ОСОБА_7 . Довіреність ОСОБА_6 підписував власноручно, при ній. Після чого, 29 листопада вона посвідчила договір дарування 1/3 частки квартири, за яким нерухоме майно перейшло у власність відповідача ОСОБА_5 . Чотири роки з цього приводу до неї ніхто не звертався, а в 2015 році прийшов ОСОБА_6 зі своєю дружиною ОСОБА_9 та повідомив, що хоче скасувати договір дарування, оскільки ОСОБА_5 пообіцяла йому оплачувати комунальні послуги, допомагати ліками та нести інші його витрати, однак обіцяного не виконувала і виїхала за кордон. Тоді, на їх вимогу, вона виготовила та посвідчила довіреність ОСОБА_6 на його дружину ОСОБА_8 , а через 1-2 дні остання прийшла і на її вимогу вона надала їй копію спірного договору. Вказала, що експертиза була проведена однобічно, надано відповідь лише стосовно поставленого питання про належність зробленого підпису ОСОБА_6 , однак щодо напису останнього конкретної відповіді вона не містить.

Представник третьої особи - адвокат Свистун О.В. у судовому засіданні пояснила, що з часу видачі довіреності і укладення договору дарування частини квартири минуло понад п`ять років. Більше того, сам ОСОБА_6 ще за життя, мав право оскаржити або ж скасувати у нотаріуса видану ним довіреність, однак цього не зробив. Щодо проведеної експертизи зазначила, що експертом звірялися підписи зроблені в шести заявах (вільні зразки підпису) невідомого походження. Експерту повинні надаватися документи зроблені в той же період, а вільні зразки зроблені лише в офіційних документах, а тому їй незрозуміло за яких обставин експерт дійшов переконливої думки, що підпис зроблений не ОСОБА_6 , а іншою особою. Оскільки висновок експерта зроблений на основі зразків підпису невідомого походження, тобто в порушення п.1.3, п.1.4 та п.1.5 Інструкції, то він є неналежним доказом і до уваги братися не може. Більше того, позивач не оскаржує довіреність на підставі якої укладався договір дарування, а тому його вимога щодо скасування договору дарування є передчасною та необґрунтованою.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що більше десяти років знає відповідача ОСОБА_5 , та є його сусідкою. В 2011 році остання звернулася до нього за допомогою в оформленні права власності на квартиру. 17 лютого 2011 року оформлено довіреність від її імені. Зазначив, що раніше квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала в рівних часках матері відповідача, батькові та її братові - ОСОБА_6 . Батько за життя склав заповіт в користь дочки - відповідача ОСОБА_5 . Зі слів ОСОБА_6 йому відомо, що після його смерті належна йому частина квартири повинна відійти сестрі ОСОБА_5 . Тиску на останнього ніхто не чинив, він добровільно, разом із сестрою прийшов до нотаріуса Башинської Л.П. та дав свою згоду на те, що від його імені діяв він, як його представник. Лише згодом він дізнався, що перед своєю смертю ОСОБА_6 одружився і щодо нерухомого майна в нього виникли претензії. Зазначив, що ОСОБА_6 звертався до нього ще й з приводу оформлення регресу і останньому було достеменно відомо про належність квартири його сестрі. Про те хто оплачував витрати по оформленню документів по відчуженню квартири йому не відомо. Пам`ятає, що до нотаріуса вони прийшли втрьох. Потім, коли ОСОБА_6 висловив своє волевиявлення щодо відчуження частки квартири своїй сестрі, він та ОСОБА_10 вийшли і ОСОБА_6 лишився сам у нотаріуса. По спливу 20-25 хв. він вийшов з довіреністю, виданою на його ім`я та вручив йому. Додому ОСОБА_6 пішов разом із своєю сестрою ОСОБА_5 та був задоволений.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, третьої особи та її представника, заслухавши покази свідка, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про необхідність задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 листопада 2011 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування №2-963 від 06 березня 2003 року в рівних частках належала наступним особам: ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 (а.с.10).

З оглянутої у судовому спадкової справи №40/2016 вбачається, що ОСОБА_11 за життя склав заповіт в користь своєї дочки ОСОБА_5 (а.с.108).

Згідно копії договору дарування квартири від 29 листопада 2011 року ОСОБА_6 (дарувальник) від імені якого на підставі довіреності виступив ОСОБА_7 , передав обдарованій ОСОБА_5 безоплатно в дар 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності (а.с.6-8). Договір був посвідчений приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Башинською Л.П. та зареєстровано в реєстрі за Р №2381.

Договір підписував представник дарувальника - ОСОБА_7 , який будучи допитаним в суді, підтвердив дану обставину.

Як зазначалося вище, підставою для підписання останнім договору дарування від імені ОСОБА_6 стала видана 21 листопада 2011 року ним довіреність ОСОБА_7 з правом останнього бути представником ОСОБА_6 в державних та інших підприємствах і установах та організаціях, незалежно від форм власності, в тому числі органах нотаріату, при вирішенні питань, пов`язаних з посвідченням договору дарування належної йому на праві особистої приватної власності 1/3 частини квартири, за номером АДРЕСА_2 - громадянці ОСОБА_5 , а також представляти його інтереси у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та органами з питань, пов`язаних із укладенням та належним чином оформленням договору дарування. Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу у Волинській області Башинською Л.П. (реєстровий №2328) та видана строком на три роки без права передовір`я третім особам вищевказаних повноважень і дійсна до 21 листопада 2014 року, якщо не буде припинена раніше цього терміну шляхом скасування з дотриманням при цьому вимог цивільного законодавства України (а.с.9).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 82-83), на підставі договору дарування серії та номер 2381, виданого 29 листопада 2011 року приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Башинською Л.П., свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер 3-502, виданого 27 квітня 2015 року Нововолинською державною нотаріальною конторою, відповідачу ОСОБА_5 стало належати 3/4 частки квартири, за номером АДРЕСА_2

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.12), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дарувальник ОСОБА_6 .

05 вересня 2011 року ОСОБА_6 на випадок своєї смерті склав заповіт, яким усе своє рухоме та нерухоме майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося та все те, на що він буде мати право на день смерті, у тому числі належну йому частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заповів позивачу ОСОБА_4 (а.с.180).

Положення ст.80, ст.81 КПК України передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що ні довіреність, ні договір дарування зі слів спадкодавця ОСОБА_6 ним не укладалися і не підписувалися.

На підтвердження чи стростування таких тверджень позивача, 28 лютого 2017 року, за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 , у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

За наслідками проведеної експертизи, до суду надійшов висновок №1173 від 15 травня 2017 року в якому експерт зазначив, що підпис від імені ОСОБА_6 розташований після слова «підпис» на примірнику довіреності від його імені від 21 листопада 2011 року виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою з наслідуванням справжніх підписів ОСОБА_6 . Не виявилося можливим встановити ким ОСОБА_6 чи іншою особою виконаний рукописний запис прізвища « ОСОБА_6 », розташований в графі «Підпис» примірника Довіреності від імені ОСОБА_6 від 21.11.2011 року (а.с.43-45).

При ухваленні рішення у справі, суд не бере до уваги доводи представника відповідача, третьої особи та її представника, щодо того, що висновок експерта є неналежним доказом у справі і проведений з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами. Судовий експерт, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.384, ст.385 КК України, не повідомляла суд про обставини, що унеможливили проведення експертизи або ж порушили її порядок проведення. Більше того, ствердний висновок експерта в частині підпису довіреності від 21 листопада 2011 року для суду є достатнім для вирішення справи по суті та ухвалення обґрунтованого рішення. Не встановлення ким написано прізвище ОСОБА_6 не являється суттєвим, і жодним чином не впливає на категоричність експерта в частині, що підпис у довіреності виконаний не ОСОБА_6 .

У силу частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частиною третьою статті 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Встановивши фактичні обставини справи, суд, із урахуванням вказаних норм матеріального права, приходить до висновку, що оскільки за висновком експерта нотаріально посвідчену довіреність, якою ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_7 розпоряджатися спірною частиною квартири, довіритель не підписував, то сторонами не було дотримано письмової форми правочину і такий правочин вчинений в порушення публічного порядку, спрямований на порушення конституційних прав і свобод власника нерухомого майна та на використання всупереч закону його приватної власності, тому є всі підстави для кваліфікації такого правочину за ст.228 ЦК України, тобто визнання його нікчемним.

А оскільки, на підставі ст.215 ЦК України, визнання нікчемного правочину недійсним не вимагається, тому заперечення представника відповідача, третьої особи та її представника щодо відсутності позовних вимог про визнання довіреності недійсною, суд до уваги не бере.

Така правова узгоджується з позицією викладеною у постанові ВСУ №3-308цс16 від 02 березня 2016 року.

При цьому, суд критично відноситься до пояснень третьої особи ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7 щодо належності підпису спадкодавцю ОСОБА_6 , оскільки такі твердження повність спростовуються висновком експерта, що є належним та достатнім доказом у справі.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.215 та 216 ЦК України він може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину і з власної ініціативи.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З врахуванням вищевказаних норм та встановлених обставин справи, з огляду на те, що спірний договір був укладений не уповноваженою особою, тобто особою яка не мала права його підписувати, а укладення такого договору не відповідало волі ОСОБА_6 щодо настання реальних наслідків, суд знаходить правові підстави для задоволення позову та визнання недійсним договору дарування частини квартири від 29 листопада 2011 року укладений між відповідачем ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_6 .

Крім того, при ухвалені такого рішення у справі, суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_7 , оскільки вбачає його упередженість та зацікавленість в прийнятому судом рішенні. Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що довіреність видавалася спадкодавцем саме на його ім`я і саме він укладав від імені ОСОБА_6 спірний договір.

Враховуючи те, що суд повністю задоволив позовні вимоги, відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_13 в користь ОСОБА_4 551,20 грн. сплаченого судового збору та 6844,80 грн. витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи, що підтверджені документально (а.с.1, 98).

Судові витрати понесені третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з огляду на те, що така особа виступала на стороні відповідача та заперечувала щодо предмету спору, не підлягають розподілу, відповідно до ч.12 ст.141 ЦПК України, тому їх слід залишити за третьою особою.

Керуючись: ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України,на підставі ст.204, ст.215, ст.216, ст.237, ст.1000 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір дарування 1/3 (однієї третьої) частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 29 листопада 2011 року, що був укладений між ОСОБА_6 , від імені якого, як представник діяв ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і посвідчений приватним нотарісом Нововолинського міського нотаріального округу Башинською Л.П., зареєстрований в реєстрі за реєстраційним номером 2381.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП невідоме, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 20 коп. сплаченого судового збору та 6844 (шість тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 80 коп. витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи, а всього 7 396 (сім тисяч триста дев`яносто шість) грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду безпосереднього або через Нововолинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 вересня 2020 року.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк

Згідно з оригіналом

Суддя А.В. Василюк