ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1387/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю учасника справи ОСОБА_1 та представників учасників справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/15220/15-ц за апеляційною скаргою Другого відділу Державної виконавчої службі у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 13 липня 2020 року (повне судове рішення складено 15 липня 2020 року, суддя Продан Б.Г.) у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої службі у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із скаргою ОСОБА_4 зазначав, що згідно ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 18 грудня 2019 року він є стягувачем у виконавчому провадженні №51150770 від 20 травня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу у сумі 38116,87 доларів США та 800 грн. ОСОБА_4 вказує, що 13 лютого 2020 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП №51150770 на підставі договору про погашення заборгованості на стадії виконання рішення суду. Скаржник вважає, що ця постанова суперечить вимогам чинного законодавства та такою, що порушує права і стягувача і боржника у виконавчому провадженні, оскільки відомості, які викладені в останній не відповідають дійсності та прийнята державним виконавцем самовільно. Зважаючи на викладене, ОСОБА_4 просив суд скасувати постанову Головного державного виконавця ДВ ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козія Т.В. про завершення виконавчого провадження від 13 лютого 2020 року у виконавчому провадженні №51150770 та зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження №51170770 шляхом винесення відповідної постанови.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 13 липня 2020 року скаргу задоволено. Скасовано постанову Головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) Козія Т.В. про завершення виконавчого провадження від 13 лютого 2020 року у виконавчому провадженні №51150770 та зобов`язано його відновити виконавче провадження шляхом винесення відповідної постанови.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ДВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) оскаржив її в апеляційному порядку. Так, держвиконавець вважає, що всі заходи примусового виконання рішення суду здійснені державним виконавцем стосовно боржника здійснювались на користь та в інтересах ОСОБА_4 і забезпечили погашення боргу; і факт добровільного виконання рішення суду без примусового виконання не має місце. Крім того, апелянт вказує, що питання правомірності чи неправомірності винесення держвиконавцем постанови про стягнення виконавчого збору не є предметом скарги та не відноситься до вимог скаржника. Апелянт зазначає, що у зв`язку із надходженням на адресу ДВС документального підтвердження про погашення боргу, а саме договору про погашення заборгованості на стадії виконання рішення суду від 18 грудня 2019 року та у зв`язку із несплатою боржником виконавчого збору та витрат державний виконавець був зобов`язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням та виділити постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в окремі провадження відповідно до вимог ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження». А тому, апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Так, скаржник вказує, що суд першої інстанції правомірно взяв до уваги, що ані на адресу ДВС ані державному виконавцю не направлялись та не подавались документи від імені ОСОБА_4 , що підтверджують погашення боргу ОСОБА_1 . Скаржник вважає, що державний виконавець самовільно використав договір про погашення заборгованості на стадії виконання рішення суду від 18 грудня 2019 року як підставу для завершення виконавчого провадження, проте суб`єктом того виконання повинен бути згідно Закону України «Про виконавче провадження» не державний виконавець, а боржник чи стягував у виконавчому провадженні.

Представник Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник скаржника ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала і просить її відхилити, залишивши оскаржуване судове рішення без змін.

Боржник ОСОБА_1 апеляційну скаргу визнала та просить її задовольнити.

ОСОБА_4 до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Так, згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Встановлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23.11.2015 року по справі №686/15220/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №30/11/2007/840-К/1017 від 30.11.2007 року за тілом та відсоткам у сумі 38116,87 доларів США, штраф за порушення умов кредитного договору у сумі 500 грн. та пеню за прострочення сплати кредиту у сумі 300 грн. В решті позову відмовлено.

На підставі вказаного судового рішення 18.04.2016 року Хмельницьким міськрайонним судом видано виконавчий лист №686/15220/15-ц.

Порядок примусового виконання рішення суду визначено Законом України "Про виконавче провадження" (надалі Закон 1404-VIII), а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 02 серпня 2018 року № 2522/5) (надалі Інструкція).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статей 1, 5 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами

Згідно зі ст. 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В силу ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Закон №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів №1403-VIII і №1404-VIII (надалі Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 21 (22) Інструкції закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону. У разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавець після підготовки розпорядження державного виконавця, передбаченого пунктом 13 розділу VII цієї Інструкції, виносить постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

Як вбачається із матеріалів справи (т. 2 а.с.9) 20 травня 2016 року державним виконавцем Другого відділу ДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №686/155220/15, що виданий 18.04.2016 року Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 38116,87 доларів США та 800 грн. і надано боржнику 7 днів з моменту винесення постанови для самостійного виконання зазначеного рішення суду.

02.11.2018 року Головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козієм Т.В. відібрано пояснення у ОСОБА_1 щодо причин невиконання рішення суду, відповідно якого боржник повідомила, що від виконання рішення суду не ухиляється, а ведуться переговори з центральним офісом банку по частковому списанню боргу (т. 2 а.с. 32).

08.11.2018 року Головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козієм Т.В. винесено постанову про стягнення із боржника ОСОБА_1 виконавчого збору (т. 2 а.с.142).

05.02.2019 року Головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козієм Т.В. винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , відповідно до якої описано та накладено арешт на земельну ділянку та домоволодіння по АДРЕСА_1 та зазначене майно передано на зберігання ОСОБА_1 (т. 2 а.с .29-30).

22.04.2019 року постановою Головного державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козія Т.В. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 33)

25.04.2019 року Головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козієм Т.В. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , що обліковуються на всіх рахунках боржника, які відкриті в банку, або на кошти на одному /кількох рахунках та всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника (т. 2 а.с. 34).

09.08.2019 року начальником Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) направлено в Південно Західне відділення ГУНП у Хмельницькій області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 згідно ст. 382 КК України (т. 2 а.с. 36-37).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28 жовтня 2019 року замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 (а.с. 14).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18 грудня 2019 року замінено стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» у виконавчому провадженні №51150770 від 20.05.2016 року з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.11.2015 року у справі №686/15220/15-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №30/11/2007/840-К/1017 від 30.11.2007 року з тілом та відсотками у сумі 38116,87 доларів США, штраф за порушення умов договору у сумі 500 грн. та пеню за прострочення сплати кредиту у сумі 300 грн. на його правонаступника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 15-17).

Договором про погашення заборгованості на стадії виконання рішення суду від 18.12.2019 року, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 закріплено, що боржник ( ОСОБА_1 ) стверджує, а стягувач ( ОСОБА_4 ) визнає, що на момент укладення цієї угоди заборгованість в розмірі 38116,87 доларів США, пені та штрафу в сумі 800 грн. та судовий збір в сумі по 3424,52 грн., яка виникла на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду по справі №686/15220/15-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором погашено боржником в повному обсязі (т. 2 а.с.34).

Постановою Головного державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козій Т.В. від 13.02.2020 року виконавче провадження №51150770 з примусового виконання виконавчого листа №686/15220/15, що виданий 18.04.2016 року Хмельницьким міськрайонним судом закінчено з підстав п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (борг сплачено згідно договору про погашення заборгованості на стадії виконання рішення суду від 18.12.2019 року). Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (т. 2 а.с.10).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані представниками учасників справи докази, прийшов до вірного висновку, що у Головного державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козія Т.В. були відсутні законні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у ВП №51150770 від 13.02.2020 року саме з підстав п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, адже відповідно до пункту 21 (22) Інструкції договір про погашення заборгованості на стадії виконання рішення суду від 18.12.2019 року при не з`ясуванні позиції стягувача ОСОБА_4 щодо виконання зобов`язань боржника ОСОБА_1 на час винесення оскаржуваної постанови не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження ВП №51150770 саме з підстав п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII.

Дійшовши такого висновку, що узгоджується із матеріалами справи, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що регулюють діяльність державного виконавця та, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв в межах закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції в порушення вимог законодавства описано перелік умов для стягнення виконавчого збору, хоча питання правомірності чи не правомірності винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору не є предметом скарги та не відноситься до вимог скаржника є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки при викладенні мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суд виходив з того, що у державного виконавця були відсутні законні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження саме відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII.

Разом з тим, судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково послався на правову позицію, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 року по справі №2540/3203/18, адже обставини у цих справах не є подібними.

Аргументи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №51150770 проводилися виконавчі дії, які є обов`язковими для правонаступника стягувача, в даний час ОСОБА_4 , тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив і всі заходи примусового виконання рішення суду, що здійснені державним виконавцем стосовно боржника здійснювалися на користь та в інтересах ОСОБА_4 є обґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що підставою фактичного виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача, в даний час ОСОБА_4 , заборгованості за кредитним договором являється договір про погашення заборгованості на стадії виконання рішення суду від 18.12.2019 року та заява ОСОБА_4 від 13.01.2020 року про погашення боргу є помилковими, адже представник стягувача заперечує факт проведення розрахунків між боржником та стягувачем і ОСОБА_1 , будучи боржником у цьому виконавчому провадженні, підтвердила факт не проведення нею розрахунків із ОСОБА_4 , а посилалася на наявність домовленостей, що не виконані, з приводу оформлення права власності на квартиру на ім`я стягувача, на придбання якої і були взяті кредитні кошти у банку.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що Закон №1404-VIII та Інструкція не місять особливого або спеціального порядку отримання інформації, що необхідна для проведення виконавчих дій та виконання рішення суду, судова колегія вважає їх обґрунтованими, адже встановлено, що Договір про погашення заборгованості на стадії виконання рішення суду від 18.12.2019 року, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було отримано Другим відділом ДВС із Хмельницького міськрайонного суду, як додаток до заяви ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (т. 2 а.с.12 -13).

А відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження також має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

У справі «Кайсин проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін. У справі «Бурдов проти Росії» Європейський суд зазначив, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя.

Беручи до уваги встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай