Постанова

Іменем України

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 753/11768/15

провадження № 61-265св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Сімоненко В. М.,

суддів -Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю, Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року в складі судді Даниленко В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року в складі колегії суддів: Іванової І. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 04 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 012-2008-1890, відповідно до умов якого останньому наданий кредит в сумі 145 000,00 швейцарських франків, строком користування до 01 червня 2028 року зі сплатою 12,95 % річних.

В цей же день між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 012-2008-1890-Р, відповідно до умов якого, поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання боржником усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 систематично не виконує взяті на себе договірні зобов`язання, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 145 231,88 швейцарських франків, та судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 145 231,88 швейцарських франків. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник ОСОБА_1 , свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, має заборгованість перед банком, а тому позивач банк має право вимагати стягнення з відповідачів солідарно коштів, нарахованих згідно з умовами кредитного договору.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що доводи апелянта про отримання готівкових коштів у гривні не спростовують висновків суду, оскільки умовами кредитного договору визначено порядок видачі кредиту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, а не видача готівки, а зазначення гривневого еквіваленту іноземної валюти в касових документах не є підтвердженням видачі/зарахування коштів в гривні. Судом встановлено, що умови кредитного договору були погоджені сторонами та затверджені їх підписами під договором, сторони своїм вільним волевиявленням визначили валюту кредитного договору, після чого ОСОБА_1 протягом тривалого часу, а саме: з 01 липня 2008 року по 11 серпня 2014 року сплачував передбачені кредитним договором платежі у швейцарських франках, що відповідачем не спростовано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У травні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Відповідно до розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 20 червня 2019 року призначений повторний автоматизований розподіл судової справи.

У червні 2019 року справа розподілена судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

У травні 2019 року ПАТ «Універсал Банк» подало відзив на касаційну скаргу в якому просило скаргу відхилити, рішення судів залишити без змін.

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав відповідь на відзив на касаційну скаргу.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суд першої інстанції задовольнив клопотання про витребування у позивача доказів, проте позивач не надав суду документів, які б підтверджували факт виконання банком умов кредитного договору та надання кредиту саме в швейцарських франках. За таких обставин, суд першої інстанції, відповідно до положень частини десятої статті 84 ЦПК України зобов`язаний був залишити позовну заяву без розгляду або ж вирішити спір виходячи з того, що відповідач заперечує отримання кредиту саме в швейцарських франках. Натомість суд першої інстанції не перевірив, чи підтверджено належними та допустимими доказами факт надання банком ОСОБА_1 кредиту саме в швейцарських франках. Внаслідок цього оскаржувані рішення винесені за недоведеністю обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, суд першої інстанції у порушення норм процесуального права не отримав вільних зразків підпису ОСОБА_2 , про що було зазначено в клопотання судового експерта, внаслідок чого порушив порядок призначення та проведення експертиз. Ні видача виписки по рахунку, ні видача меморіального ордеру не супроводжують касові операції і не є касовими операціями. Відповідно положення «Інструкції про касові операції в банках України» не поширюються на заповнення виписки по рахунку та меморіального ордера. За таких обставин, суд апеляційної інстанції застосував до спірних правовідносин норму матеріального права, яка не підлягала застосуванню, що призвело до винесення неправильного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 012-2008-1890, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 145 000 швейцарських франків, строком до 01 червня 2028 року зі сплатою 12,95 % річних.

У забезпечення виконання позичальником взятих за кредитним договором зобов`язань, 04 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 012-2008-1890-Р.

Пунктом 5.2.5 кредитного договору передбачено право банку достроково вимагати повернення кредитних коштів у випадку прострочення сплати чергового платежу і не усунення позичальником порушень.

25 листопада 2014 року у зв`язку з порушенням виконання зобов`язань за кредитним договором, банком на адресу відповідачів направлено вимогу про необхідність погашення заборгованості, яка була отримана останніми 01 грудня 2014 року, проте залишена без належного реагування.

Згідно з розрахунком позивача заборгованість за кредитним договором станом на 06 квітня 2015 року становить 145 231,88 швейцарських франків, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 06 квітня 2015 року - 3 524 539,98 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту -130 941,95 швейцарських франків, що еквівалентно 3 177 746,77 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 13 868,18 швейцарських франків, що еквівалентно 336 558,03 грн, заборгованості за підвищеними відсотками - 421,75 швейцарських франків, що еквівалентно 10 235,18 грн.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.1.3 кредитного договору видача кредиту проводиться на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) відкритий для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту (а. с.8).

Згідно виписки по особовому рахунку від 04 червня 2008 року банком на поточний рахунок ОСОБА_1 (№ НОМЕР_1 ) зараховано суму коштів у розмірі 145 000,00 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день перерахування коштів на рахунок становить 680 962,05 грн. (а.с.147).

При цьому 05 червня 2008 року згідно заяви ОСОБА_1 на продаж іноземної валюти здійснено конвертацію/продаж іноземної валюти, і згідно заяви на видачу готівки від 05 червня 2008 року останній отримав кошти у розмірі 649 200,00 грн. (а.с.157-158).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За змістом частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Не погоджуючись з заявленими позовними вимогами, відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що він отримав кредит у гривні, а не у швейцарських франках, а відповідач ОСОБА_2 вказувала, що вона не підписувала договір поруки, а тому не повинна відповідати за зобов`язаннями, як солідарний боржник.

Відхиляючи вказані доводи відповідачів, суди на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли правильного та обґрунтованого висновку, що відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти саме в розмірі 145 000,00 швейцарських франків, шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, а останній, в свою чергу, відповідно до поданої ним заяви на продаж іноземної валюти від 05 червня 2008 року № 1 здійснив конвертацію/продаж іноземної валюти, та відповідно до заяви на видачу готівки отримав кошти у розмірі 649 200,00 грн, при цьому ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження того, що вона не підписувала договір поруки, укладений на забезпечення позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Суди, установивши, що зобов`язання за кредитним договором відповідачі належним чином не виконували, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню. З урахуванням зазначених обставин, суди дійшли правильного висновку про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Баннк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 130 941,95 швейцарських франків, що еквівалентно 3 524 539,98 грн.

Разом з цим, перевіряючи законність і обґрунтованість судових рішень в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів, касаційним судом виявлено неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Частина третя статті 400 ЦПК України передбачає, що суд касаційної інстанції не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права є, зокрема, незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин касаційний суд має правові підстави вийти за межі доводів касаційної скарги, поданої ОСОБА_1 .

Звертаючись із цим позовом, банк просив стягнути солідарно з боржника і поручителя заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2008 року, нараховану банком з 04 червня 2008 року по 01 квітня 2015 року, у загальному розмірі 145 231,88 швейцарських франків.

Стягуючи заборгованість за процентами за користування кредитом за період із 01 лютого по 01 квітня 2015 року суди не звернули уваги на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 5.2.5 кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення умов договору та направленням кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати направлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

25 листопада 2014 року відповідачам було направлена вимога, в якій банк повідомив, що у випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Вимога про дострокове погашення заборгованості отримана відповідачами 01 грудня 2014 року, а тому термін повернення кредиту є таким, що настав 02 лютого 2015 року (на 61 день з моменту отримання вимоги).

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 02 лютого 2015 року позивач не міг нараховувати такі проценти.

Суди попередніх інстанцій на зазначене вище уваги не звернули та не врахували, що після надіслання банком вимоги про дострокове погашення заборгованості та у випадку невиконання умов такої вимоги, дія договору кредиту припинилась, а тому підстави для нарахування процентів за користування кредитом із 02 лютого 2015 року припинилися .

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди визнали обґрунтованим наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором, який включав період після закінчення строку кредитування, у зв`язку з цим помилково стягнув нараховану заборгованість за кредитним договором, неправильно застосувавши норми матеріального права, що є підставою для скасування судових рішень в частині стягнення відсотків, в тому числі підвищених відсотків, за період із 02 лютого по 01 квітня 2015 року, та як наслідок зміни судових рішень в частині стягнення загальної суми заборгованості за кредитом шляхом зменшення її розміру.

За таких обставин, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягає стягненню у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2008 року № 012-2008-1890 у загальному розмірі 142 194,52 швейцарських франків, яка складається з: заборгованості по кредиту - 130 941,95 швейцарських франків, заборгованості за відсотками за користування кредитом станом на 02 лютого 2015 року - 10 865,03 швейцарських франків та заборгованості за підвищеними відсотками станом на 02 лютого 2015 року - 387,54 швейцарських франків.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором після закінчення строку кредитування, підстав для передачі справи на новий розгляд немає, касаційний суд вважає за необхідне рішення судів першої та апеляційної інстанцій змінити шляхом зменшення загального розміру заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь банку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки у судових рішеннях судів першої і апеляційної інстанцій в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами відсутня мотивація щодо відсутності права кредитодавця нараховувати відсотки після закінчення строку кредитування, оскаржувані рішення ухвалені без додержання норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягають відповідній зміні в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором шляхом зменшення його розміру з 145 231,88 швейцарських франків на 142 194,52 швейцарських франків, яка складається з: заборгованості по кредиту - 130 941,95 швейцарських франків, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 10 865,03 швейцарських франків та заборгованості за підвищеними відсотками - 387,54 швейцарських франків.

Щодо розподілу судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду з позовом банк сплатив судовий збір в максимальному розмір 3 654,00 грн.

Враховуючи, що зміна Верховним Судом рішень судів попередніх інстанцій та зменшення загальної суми заборгованості за кредитом призвело до задоволення позовних вимог у розмірі 98 %, тому зміні підлягає і розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк», - у розмірі 3580,92 грн по 1790,46 грн з кожного.

Керуючись статтями 141, 400, 412, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року в частині позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши резолютивну частину оскаржуваного рішення суду першої інстанції в наступній редакції.

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборговансоті за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2008 року № 012-2008-1890 у загальному розмірі 142 194,52 швейцарських франків, яка складається з: заборгованості по кредиту - 130 941,95 швейцарських франків, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 10 865,03 швейцарських франків та заборгованості за підвищеними відсотками - 387,54 швейцарських франків.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 1790,46 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 1790,46 грн.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров