ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/42/13-ц Номер провадження 22-ц/814/1749/20Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю.

Секретар: Мисечко А.І.

За участю:

- представника заявника: Коваль Т.В.

- представника апелянта: Назаренка О.Й.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Назаренка Олега Йосиповича

на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2020 року постановлену під головуванням судді Крючко Н.І.

по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в особі представника Радченко Вікторії Юріївни, за участі заінтересованих осіб: стягувача Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», боржника - ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до місцевого суду із вказаною заявою, відповідно до якої просило замінити вибулого стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».

Заяву обгрунтовано тим, що 31 травня 2013 року Ленінським районним судом м. Полтави ухвалено рішення про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №54.7/АК-00002.08.2.

Також вказувало, що 04 липня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк » та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого, ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №54.7/АК-00002.08.2, укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2020 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником - задоволено.

Замінено вибулого стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 553/42/13-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до відповідача, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 54.7/АК-00002.08.2.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона постановлена з неповним з`ясуванням та з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що згідно договору відступлення прав вимоги між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було відступлено право вимоги за кредитним договором № 54.7/АК-00002.08.2., який є предметом спору в даній справі.

Вказував, що сам договір №23 про відступлення прав вимоги, наданий суду заявником на підтвердження його вимог, містить загальні положення та визначені сторонами істотні умови, а також у ньому не зазначено, що заявник набув право вимоги за кредитним договором № 54.7/АК-00002.08.2 від 22 травня 2008 року.

Також вказував на те, що у договорі відступлення прав вимоги, зазначено, що новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору.

Зазначав, що надана заявником довідка не являється Додатком №1 до договору відступлення прав вимоги, оскільки не підписана ні первісним, ні новим кредитором та не скріплена відтисками печаток сторін.

Апелянт звертає увагу на те, що матеріали справи не містять докази отримання банком коштів, передбачених договором відступлення прав.

Також зазначав, що розглядаючи заяву по суті, суд першої інстанції не перевірив чи мав місце перехід права вимоги від ПАТ «Родовід Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором та помилково прийшов до висновку про задоволення заяви.

З урахуванням викладеного прохав ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2020 року скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником відмовити.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до якого просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2020 року залишити без змін.

В обґрунтування відзиву вказувало, що товариством додано до заяви про заміну стягувача на правонаступника, належні та допустимі докази.

Також вказувало, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула в цих правовідносинах. А заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Також товариство зазначало, що зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Спростовуючи доводи апелянта про те, що ТОВ «Вердикт Капітал» не було сплачено суму за результатами електронних торгів первісному кредитору, а тому відступлення права вимоги не відбулось, товариством додано до відзиву копії протоколу електронного аукціону та платіжного доручення щодо оплати товариством в рахунок результату відкритих торгів (аукціону) на укладення та виконання договору про відступлення прав вимоги (факторингу).

ТОВ «Вердикт Капітал» вважає, що підстави для скасування законної та обгрунтованої ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2020 року відсутні, оскільки вимоги заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача правонаступником задоволені правомірно.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для заміни сторони стягувача, у зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Місцевим судом встановлено, що 31 травня 2013 року Ленінським районним судом м. Полтави ухвалено рішення №553/42/13-ц про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором № 54.7/АК-00002.08.2.

Також встановлено, що 04 липня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк » та ТОВ « Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №54.7/АК-00002.08.2, укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 512 ЦК України).

У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За приписами ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Як зазначено в ч. 5 ст. 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, за змістом положень статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється його правонаступником.

Виходячи із наведених положень закону, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від первісного кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Отже, звернення правонаступника первісного кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року по справі №370/2464/17.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про заміну сторони стягувача у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду щодо заміни сторони у виконавчому провадженні, а також не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Назаренка Олега Йосиповича - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 14 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

О.Ю.Кузнєцова