Постанова

Іменем України

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 585/2106/17

провадження № 61-179св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Роменська міська рада Сумської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Сумської області від 19 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Хвостика С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Роменської міської ради Сумської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі земельної ділянки із спільної часткової власності.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому, відповідно до договору купівлі-продажу від 15 серпня 2016 року, на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв. м. На підставі договору купівлі-продажу частки земельної ділянки від 15 серпня 2016 року йому на праві власності належить 5/20 часток земельної ділянки площею 0,0888 га кадастровий номер: :05:047:0151 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією ж адресою. 23/100 частин земельної ділянки, відповідно до договору купівлі-продажу від 29 вересня 2015 року, належить на праві власності ОСОБА_2 52/100 частин вказаної земельної ділянки належить до комунальної власності Роменської міської ради Сумської області. 9/10 часток земельної ділянки площею 0,0888 га Роменською міською радою передано в оренду ОСОБА_3 на підставі договору оренди землі б/н від 15 липня 2010 року та додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 31 березня 2015 року.

Позивач зазначає, що бажає виділити належну йому на праві приватної власності частку земельної ділянки зі складу спільної з відповідачами земельної ділянки, проте не може дійти згоди з цього приводу з відповідачем - ОСОБА_3 .

Ураховуючи викладене, позивач просив виділити йому в натурі земельну ділянку площею 137 кв. м, частка-1, земельну ділянку площею 47 кв. м частка-1, що є меншими від належних йому 5/20 часток, відповідно до варіанту 3 (додаток 3) висновку додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 20 квітня 2018 року № 173/659 зі складу земельної ділянки площею 0,0888 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :05:047:01541. Земельну ділянку площею 152 кв. м залишити в загальному користуванні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 липня 2018 року у складі судді Євлах О. О. позов задоволено. Виділено ОСОБА_1 в натурі 207/1000 частин (184 кв. м) земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер - :05:047:0151, залишивши у спільній частковій власності 43/1000 частини (38 кв. м.) земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , відповідно до схеми зазначеної в додатку № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 20 квітня 2018 року № 173/659. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні правові підстави для задоволення позову. При цьому судом враховано фактичний порядок користування спірною земельною ділянкою та квартирами в житловому будинку, розміщеному на спірній земельній ділянці, який склався між його співвласниками, висновок додаткової судової експертизи та згоду позивача на виділ земельної ділянки за варіантом № 3, а також те, що при такому варіанті виділу частки відповідачів не зміняться.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 19 листопада 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 задоволені, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що місцевий суд не врахував, що позов пред`явлено не до всіх співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , а саме ОСОБА_7 , яка є власником квартири АДРЕСА_3 , та розглянув спір без урахування її інтересів, що в силу вимог частини четвертої статті 367 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У січні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», оскільки в спірному будинку залишилось фактично лише дві житлові квартири, а інші використовуються в комерційних цілях як нежитлові. Крім того поза увагою апеляційного суду залишилось те, що відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи від 07 грудня 2017 року № 1348/1371 та додаткового висновку від 20 квітня 2018 року № 173/659 питання виділу в натурі із земельної ділянки площею 0,0888 га розглядалося з урахуванням інтересів усіх співвласників, які вказані в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельної ділянки по АДРЕСА_2 за кадастровим номером :05:047:0151 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а саме: 5/20 частин земельної ділянки - ОСОБА_1 , 23/100 - ОСОБА_2 , 52/100 - Роменська міська рада Сумської області, 9/100 частин - передано в оренду строком на п`ять років ОСОБА_3 . Отже серед указаних осіб ОСОБА_7 не значиться, відсутні відомості про ОСОБА_7 як власника квартири АДРЕСА_3 і в матеріалах інвентарної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданих відзивах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 , просять касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на те, що у касаційній скарзі не наведено порушень норм процесуального та матеріального права, а також порушень, що призвели до неправильного вирішення справи, які можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення, натомість суд апеляційної інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення з дотриманням вимог процесуального і матеріального права.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_4 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2016 року належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки КП «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» від 16 листопада 2018 року № 169 будинок АДРЕСА_2 є багатоквартирним житловим будинком.

Власниками квартир є: АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 - ОСОБА_7 , АДРЕСА_6 (переобладнана під магазин) - ОСОБА_3 , квартири АДРЕСА_4 - ОСОБА_3 , АДРЕСА_7 - ОСОБА_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу частки земельної ділянки від 15 серпня 2016 року ОСОБА_1 належить на праві власності 5/20 часток земельної ділянки площею 0,0888 га по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - :05:047:0151.

Крім того, 23/100 частин зазначеної земельної ділянки належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2015 року; 52/100 - Роменській міській раді Сумської області, форма власності - комунальна; 9/10 часток від загальної площі земельної ділянки передано в оренду ОСОБА_3 на підставі договору оренди землі б/н від 15 липня 2010 року строком на 5 років.

Також, у справі проведені судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертизи від 07 грудня 2017 року №1348/1371, а також додаткова судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертизи від 20 квітня 2018 року № 173/659 щодо виділення частини спірної земельної ділянки в натурі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з указаним, просив виділити йому в натурі належних йому на праві власності 5/20 часток земельної ділянки, що розташована під багатоквартирним житловим будинком з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Отже, спірна земельна ділянка, що розташована під будинком та призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, є об`єктом спільної часткової власності, співвласниками якої виступають всі власники квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частиною першою статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи. Фізичні і юридичні особи, за змістом частини другої статті 48 ЦПК України, можуть бути позивачем і відповідачем, тобто є сторонами.

У цивільному процесі сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, які мають юридичну заінтересованість в результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов`язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК).

Апеляційний суд установив, що рішенням суду першої інстанції про виділення в натурі належних позивачу 5/20 частин земельної ділянки із складу земельної ділянки, яка розташована під будинком АДРЕСА_2 та призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, вирішено питання про права і обов`язки ОСОБА_7 , який є власником квартири АДРЕСА_3 у зазначеному будинку та має право на земельну ділянку на рівні з іншими власниками квартир, однак його не залучено до участі у справі.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України вказана обставина є підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позову.

Установивши, що суд першої інстанції задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 та виділивши йому в натурі 207/1000 частин спірної земельної ділянки, вирішив питання про права і обов`язки ОСОБА_7 , якого не було залучено до участі у справі, суд апеляційної інстанції правильно скасував рішення суду першої інстанції на підставі пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України та відмовив у задоволенні позову.

Висновок апеляційного суду узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі № 352/2155/17, та висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» так як будинок АДРЕСА_2 не відноситься до багатоквартирних, є безпідставними, оскільки спростовується доказами дослідженими апеляційним судом.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду щодо неналежного суб`єктного складу учасників справи, а зводяться до незгоди заявника з висновком суду та переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Постанова Апеляційного суду Сумської області від 19 листопада 2018 року відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду Сумської області від 19 листопада 2018 року - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Сумської області від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
М. Ю. Тітов