ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1306/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Глущенка Олександра Сергійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2020 року (повний текст рішення виготовлено 22 травня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обгрунтування позову вказав, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2019 року з позивача утримуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

За рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 вересня 2019 року з позивача утримуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 04 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, з щорічною індексацією відповідно до закону.

Вказані суми аліментів на утримання дітей, сплачувати позивач не має можливості у зв`язку з тим, що від другого шлюбу з ОСОБА_4 (який розірвано Придніпровським районним судом м. Черкаси від 21 січня 2015 року у справі № 711/13950/14-ц) у нього є неповнолітня дочка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої позивач також щомісячно за домовленістю сплачує аліменти.

Крім того, на його утриманні перебуває мати, яка знаходиться на пенсії та яку він доглядає. Крім того, він перебуває у новому шлюбі та планує народження дітей.

Позивач зареєстрований як ФОП та займається підприємницькою діяльністю. Згідно податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи підприємця за 2018 рік, чистий дохід позивача за рік склав 44753,00 грн., а щомісячно складає 3729,41 грн.

За вказаних обставин просив суд зменшити розмір стягнення аліментів за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2019 року на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , до 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 19.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, а також зменшити розмір аліментів за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 вересня 2019 року на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до 700,00 грн. щомісячно починаючи з 04.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Судом вказано на те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінився його матеріальний та (або) сімейний стан.

Районний суд зазначив, що позивач за станом здоров`я не обмежений у працездатності, його матеріальний стан є стабільним. Надані до суду докази зменшення розміру доходів у 2019 році порівняно із 2018 року не взяті до уваги як доказ погіршення матеріального стану платника, оскільки позивачем набуто у власність в порядку спадкування нежитлові приміщення, житловий будинок і земельну ділянку, що свідчить про відсутність погіршення його майнового стану.

Аргументи позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він створив нову сім`ю та планує дітей, суд відхилив, оскільки такі доводи носять імовірнісний характер, тоді як підставами зміни розміру аліментів у розумінні ст.192 СК України є зміни у сімейному стані, які фактично настали, тобто рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

Не погоджуючись з такими рішенням суду першої інстанції, вказуючи на його необгрунтованість та невмотивованість, однобічність оцінки доказів, невірне тлумачення норм матеріального права, позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Доводи скарги зводяться до того, що суд не вірно оцінив матеріальний стан позивача, отримане у спадок нежитлове приміщення є об`єктом іпотеки за борговими зобов`язаннями позивача.

Апелянт наголошує на тому, що про зміну сімейного стану свідчить укладення ним шлюбу з ОСОБА_7 25 квітня 2019 року. Судом не досліджено доходи дружини позивача, не оцінено дохід їх нової сім`ї, який після сплати аліментів нижчий за прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Посилаючись на такі доводи, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В межах встановленого процесуальним законодавством строку, відповідачка ОСОБА_3 , через свого представника адвоката Шестакова С.М., подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення районного суду залишити без змін.

У відзиві вказано, що всі аргументи, викладені в апеляційній скарзі, були відомі апелянту на момент розгляду справи судом першої інстанції і ним не заперечувалися. В апеляційній скарзі відсутнє обгрунтування причин не подання доказів та заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції, та відсутні будь-які нові докази, які підлягають дослідженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи предмет та ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Правовідносини, які виникли між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають наступне правове рулювання.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 17 вказаної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

З аналізу наведеного вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно з свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 22 лютого 2006 року ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 29 серпня 2019 року ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 10 лютого 2017 року ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2019 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 1500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 лютого 2019 року і до його повноліття.(а.с. 6-7)

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 вересня 2019 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 04.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, з щорічною індексацією відповідно до закону. (а.с. 8-9)

Між позивачем та ОСОБА_4 досягнуто усної домовленості з приводу сплати аліментів на дочку ОСОБА_9 , що не заперечується останньою. (а.с. 39)

Позивач у справі вважає, що після ухвалення вищевказаних судових рішень про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, його сімейне та матеріальне становище змінилося.

Колегія суддів наголошує, що зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника в бік погіршення, зокрема, в разі зменшення доходу, залишення у його розпорядженні меншої суми грошових коштів тощо, або зміни сімейного стану платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, або погіршення стану здоров`я, що потягло додаткові грошові витрати, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Так, суд першої інстанції встановив, що матеріальний стан позивача не погіршився та є стабільним, оскільки позивачем набуто у власність у 2019 році в порядку спадкування нежитлові приміщення, житловий будинок і земельну ділянку в порядку спадкування.

Факт набуття ОСОБА_1 вказаного майна підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. (а.с.43-47)

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено поза правовою оцінкою укладення іпотечного договору, за яким позивач передав в іпотеку нежитлове приміщення, яке він отримав у спадок. Договір іпотеки був укладений із метою майнового забезпечення кредитного договору на суму 24 800,00 доларів, що свідчить про фінансові труднощі скаржника.

Відомостями з Державного реєстру іпотеки підтверджується, що 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 передав в іпотеку нежитлові приміщення, отримані останнім у спадок, на забезпечення виконання договору позики, укладеним між позивачем та ОСОБА_12 на суму 644 304,00 грн.

Проте, такі посилання апелянта як на обставину погіршення матеріального стану колегією суддів оцінюються критично, оскільки отримання в позику значної суми грошових коштів ОСОБА_1 вже після ухвалення судами рішення про стягнення аліментів, не є беззаперечним підтвердженням фінансових труднощів позивача, не є переконливими з точку зору пріоритетності виконання батьківських обов`язків перед малолітніми дітьми, які самі себе не можуть утримувати, і потребують повсякчасного батьківського піклування.

Позичаючи значну суму грошових коштів та віддаючи в іпотеку власну нерухомість, позивач мав враховувати інтереси трьох малолітніх дітей, вартість життя та необхідність забезпечення їх соціально-побутових потреб, розвитку й здоров`я дітей.

Крім того, отримані в борг грошові кошти мають на меті їх подальше використання або для власних потреб з метою отримання прибутку чи набуття у власність придбання певних матеріальних благ.

Слід також зазначити, що дійсно сімейний стан позивача на даний час змінився, однак одруження ОСОБА_1 не впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Матеріали справи не містять доказів перебування теперішньої дружини позивача на його утриманні, а тому її доходи не впливають на оцінку матеріального стану платника аліментів.

До того ж, районним судом вірно зазначено, що позивач за станом здоров`я не обмежений у працездатності, є приватним підприємцем, а тому не позбавлений фізичної можливості працювати та виконувати аліментні зобов`язання, визначені у розмірі меншому за мінімальний рекомендований (прожитковий мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів).

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Глущенка Олександра Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді