ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» березня 2020 року

м. Харків

справа № 643/15613/19-ц

провадження 22ц/818/4/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідачі Харківська міська рада, Департамент житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради,

треті особи Державне підприємство «Харківський Радіозавод «Протон»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року у складі судді Сугачової О.О.

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, Департаменту житлового господарства виконавчого комітету Харківської міської ради, третя особа: Державне підприємство «Харківський Радіозавод «Протон» про виключення квартири зі складу службової житлової площі.

Позовна заява мотивована тим, що 01 грудня 2010 року його прийнято на роботу до Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» на посаду слюсаря-електрика 3 розряду.

30 березня 2011 року йому видано службовий ордер № 0018 на право зайняття 1 кімнати, житловою площею 16,3 кв м в квартирі АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Харківської міської ради народних депутатів м. Харкова від 30 березня 2011 року № 237.

Зазначив, що, враховуючи рішення Харківської міської ради від 29 квітня 2009 року № 101/09 та згоду адміністрації і профкому Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» від 24 лютого 2009 року № 83, видано наказ Міністерства промислової політики України від 29 липня 2009 року № 511 про передачу у комунальну власність житлового будинку, яким зобов`язано виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» ОСОБА_3 передати у комунальну власність територіальної громади м. Харкова житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та знаходиться на балансі підприємства.

На виконання цього наказу у відповідності із рішенням Харківської міської ради 49 сесії 5 скликання від 27 жовтня 2010 року за № 315/10 і розпорядженням Управління комунального майна і приватизації за № 1166 від 03 листопада 2010 року прийнято до комунальної власності міста та передано в господарське відання Комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 34 актом приймання-передачі від 01 листопада 2012 року жилий будинок по АДРЕСА_2 , а 22 березня 2016 року проведено реєстрацію права власності за територіальною громадою.

Постановою Господарського суду Харківської області від 28 липня 2014 року по справі № 922/4893/13 про визнання банкрутом Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон», підприємство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, про що були внесені відомості до Єдиного державного реєстру підприємства та організацій України. З 27 квітня 2014 року по теперішній час підприємство знаходиться в стані припинення.

Вказав, що на даний момент в квартирі АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані він і його дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначив, що він неодноразово через своїх представників звертався як до арбітражного керуючого підприємства, так і до Харківської міської ради з метою вирішення питання щодо виключення з службового житлового фонду квартири.

У відповіді арбітражного керуючого від 01 листопада 2018 року вих. № 01-34/556 зазначено, що житловий будинок передано на баланс Комунального підприємства «Жилкомсервіс», передачу оформлено актом приймання-передачі від 01 листопада 2012 року. У зв`язку з відсутністю на підприємстві після передачі житлового будинку в комунальну власність службового житлового фонду, облік таких житлових приміщень на підприємстві не ведеться.

У відповіді від 12 листопада 2018 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» повідомило про те, що спірне житло є службовим Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон». Для виключення квартири з числа службових необхідно звернутись до виконавчого комітету Харківської міської ради з клопотанням від підприємства.

Посилався на те, що згідно з довідкою № 118.34/1288-О від 10 грудня 2018 року, яка видана Харківським обласним управлінням АТ «Ощадбанк», він та його дочка знаходяться в списках громадян України, що мають право на приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказав, що арбітражний керуючий підприємства вважав, що у нього відсутні повноваження на подання клопотання про виключення квартири з числа службових. Відповідно до чинного законодавства виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті ради народних депутатів.

У зв`язку із ситуацією, що виникла, він фактично позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію спірної квартири, оскільки квартира фактично перебуває у статусі службового приміщення.

На даний момент жодної необхідності у наявності у квартири статусу службової немає, тому що як неодноразово повідомляв арбітражний керуючий підприємства житловий будинок передано у комунальну власність, як будинок для службового житла для працівників підприємства не використовується. Проте, у зв`язку із встановленим механізмом щодо подання клопотання про виключення житла з числа службових, на даний момент не вбачається можливим зняти цей статус житла у позасудовому порядку.

Просив зобов`язати Харківську міську раду виключити квартиру АДРЕСА_1 з числа службових приміщень Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон».

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги позовної заяви. При цьому, зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що він неодноразово як до арбітражного керуючого підприємства, так і до Харківської міської ради звертався з метою вирішення питання щодо виключення з службового житлового фонду спірної квартири; що незгода виконавчого комітету Харківської міської ради виключити спірну квартиру із числа службових згідно з практикою ЄСПЛ становить втручання держави у право на житло та є порушенням статті 8 Конвенції.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що спосіб, який обрав позивач для захисту своїх прав, а саме, для надання йому можливості приватизувати квартиру в будинку комунальної власності (гуртожитку), не поновлює його порушене право.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням виконавчого комітету Московської районної в м. Харкові ради № 220/2 від 08 липня 2008 року включено до складу службової житлової площі Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» комунальна квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 16,3 кв м, загальною площею 24,10 кв м (а. с.12).

Рішенням Харківської міської ради 33 сесії 5 скликання від 29 квітня 2009 року № 101/09 надано згоду на прийняття до комунальної власності міста житловий будинок по АДРЕСА_2 від Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» (а. с.15).

Рішенням Харківської міської ради 49 сесії 5 скликання від 27 жовтня 2010 року № 315/10 надано згоду на прийняття до комунальної власності міста житловий будинок по АДРЕСА_2 (а. с.16).

01 листопада 2012 року у відповідності до рішення Харківської міської ради 49 сесії 5 скликання від 27 жовтня 2010 року № 315/10 та розпорядження Управління комунального майна та приватизації № 1166 від 03 листопада 2010 року Державним підприємством «Харківський радіозавод «Протон» та Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» складено акт приймання-передачі на баланс останнього житлового будинку по АДРЕСА_2 , в якому зазначено про передачу, зокрема, технічного паспорту і на квартиру АДРЕСА_4 (а. с.18, 19, 20).

З витягу з протоколу міської громадської комісії з житлових питань № 3 від 16 березня 2011 року вбачається, що на засіданні комісії затверджено рішення профспілкової організації Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» від 28 грудня 2010 року про надання ОСОБА_1 , який працював на підприємстві на посаді слюсаря електрика 3 розряду та 28 листопада 2012 року звільнений за частиною 5 статті 36 КЗпП України (перевід до КСП «Харківгорліфт»), (одна особа) службової квартири АДРЕСА_5 та видачі службового ордеру в установленому порядку (а. с.14).

30 березня 2011 року виконавчий комітет Харківської міської ради прийняв рішення № 237, яким затверджено протокол № 3 громадської комісії з житлових питань по заявам громадян та клопотанням організацій від 16 березня 2011 року (а. с.13).

01 квітня 2011 року виконавчий комітет Харківської міської ради народних депутатів м. Харкова видав ОСОБА_1 службовий ордер № 0018, сім`я якого складається з 1 особи, на право зайняття 1 кімнати, житловою площею 16,3 кв м в квартирі АДРЕСА_1 видано на підставі рішення виконкому Харківської міської ради народних депутатів м. Харкова від 30 березня 2011 року № 237 (а. с.10).

Із довідок з місця проживання про склад сім`ї та прописку Комунального підприємства «Жилкомсервіс» дільниця № 34 від 18 липня 2014 року № 1058 та 24 березня 2017 року № 651 вбачається, що ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають і зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , яка складається з 1 кімнати, житловою площею 16,3 кв м, що належить територіальній громаді м. Харкова. Квартира не приватизована (а. с.7, 8).

Із відповіді Комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 18130/2/0705 від 12 листопада 2018 року вбачається, що згідно службового ордера № 0018 від 01 квітня 2011 року, рішення № 237 від 30 березня 2011 року та протоколу № 3 від 16 березня 2011 року Харківської міської ради одна кімната житловою площею 16,3 кв м в загальній квартирі АДРЕСА_1 являється службовою Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон». Для виключення вищевказаної квартири з числа службових ОСОБА_1 необхідно звернутися до виконавчого комітету Харківської міської ради з клопотанням від Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» (а. с.11).

Як вбачається з відповіді арбітражного керуючого, ліквідатора Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» Саутенка С.О. вих. № 01-34/556 від 01 листопада 2018 року постановою Господарського суду Харківської області від 28 липня 2014 року по справі № 922/4893/17 Державне підприємство «Харківський радіозавод «Протон» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Цією ж постановою суду ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Саутенка С.О. У зв`язку з відсутністю на підприємстві після передачі житлового будинку АДРЕСА_2 в комунальну власність службового житлового фонду, облік таких житлових приміщень на підприємстві не ведеться (а. с.17).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Нормативно-правовими актами, які визначають правовий статус службового житла, є Житловий кодекс УРСР та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37.

У положеннях чинного житлового законодавства відсутнє визначення поняття «службового житла» або «службового житлового приміщення», яке б враховувало усі його істотні ознаки. У законах та підзаконних нормативно-правових актах здебільшого фрагментарно зосереджено увагу на видах службового житла або на окремих його ознаках, наприклад, на меті надання службових жилих приміщень.

Якщо проаналізувати норми зазначених нормативно-правових актів, під службовим житловим приміщенням треба розуміти житлове приміщення, що перебуває у державній чи комунальній власності, а в окремих випадках і в приватній власності (але крім житлових приміщень, що перебувають у приватній власності фізичних осіб), яке у зв`язку з характером трудових відносин призначене для проживання працівників.

Службові жилі приміщення призначені для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (пункт 2 розділ I «Загальні положення» Положення). Через це зазначені приміщення повинні знаходитись у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).

Згідно з частиною 1 статті 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Порядок надання службових жилих приміщень передбачений статтями 121, 122 ЖК України, згідно яких службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, на підставі якого виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для заселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири, визнані у встановленому порядку службовими житловими приміщеннями.

У зв`язку з цим для того, щоб житло можна було приватизувати, першим кроком має бути його виведення з числа службових. Відповідно до Положення №37 підставами для виключення квартири з числа службових є: відсутність потреби у подальшому використанні житла у якості службового; виключення у встановленому порядку житла з числа службових.

Виключення житла з числа службових здійснюється за клопотанням адміністрації органу, закладу, установи, підприємства.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Отже, першим кроком особи, яка бажає приватизувати службове житло має бути звернення до керівництва підприємства, установи чи організації, яке надавало службове приміщення, з проханням виключити житло із службового житлового фонду у зв`язку з відсутністю потреби в його використанні в статусі службового.

Відповідно до частини 1 статті 123 ЖК України порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).

Пунктом 3 Положення визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.

Згідно з пунктом 6 Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Зі змісту вказаних положень виходить, що вирішення питання про виключення житлового приміщення із числа службових можливо лише при наявності клопотання адміністрації підприємства, яке використовує вказане житлове приміщення як службове.

Матеріали справи свідчать про те, що з 2008 року квартира АДРЕСА_1 є службовою Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон», яка знаходиться в комунальній власності, але з числа службових не виключена. Цю квартиру надано для проживання позивачу, який був працівником цього підприємства. На сьогодні він разом з дочкою проживають та зареєстровані в ній.

В суді апеляційної інстанції представниця позивача пояснила, що позивач звертався до Харківської міської ради та арбітражного керуючого, ліквідатора Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» Саутенка С.О. щодо виключення квартири з числа службових. Позивачу надали відповіді, в яких зазначено, що позивач повинен звернутися до виконавчого комітету Харківської міської ради з клопотанням про виключення цієї квартири з числа службових від Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон». Проте, арбітражний керуючий, ліквідатор Державного підприємства «Харківський радіозавод «Протон» Саутенко С.О. вважав, що після передачі житлового будинку АДРЕСА_2 в комунальну власність службового житлового фонду, облік таких житлових приміщень на підприємстві не ведеться. Зазначила, що звернення до суду з таким позовом є єдиним засобом захисту його житлових прав. Позивач разом з дочкою бажають в подальшому приватизувати цю квартиру.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо того, що виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Чинним законодавством не передбачені правові норми, які зобов`язували б власника житлового приміщення, яке належить до службового житлового фонду, виключити його із цього фонду, а сам лише факт проживання особи в службовому житловому приміщенні не є підставою для виключення його із числа службових, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, право позивача на житло не порушено, оскільки ніхто не позбавляє його можливості проживати у спірному житловому приміщенні та користуватися ним, не ставиться питання про виселення зі спірної квартири.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В.Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 06 березня 2020 року.