Справа № 461/3496/20
Провадження № 4-с/461/27/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2020 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

секретаря судових засідань Степанюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Франківський відділ державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні №48278594 про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1500 грн.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 14.12.2015 р. державний виконавець Франківського відділі державної виконавчої служби м.Львова ГУТУЮ у Львівській області виніс постанову у виконавчому провадженні №48278594 про повернення виконавчого документу стягувачеві, про яку він дізнався 23 квітня 2020 року з автоматизованої системи виконавчих проваджень. Зазначає, що раніше не міг отримати інформацію про виконавче провадження, бо на його звернення державний виконавець не відповідав, а доступу до автоматизованої системи виконавчих проваджень не мав. А такий доступ можливий лише за допомогою ідентифікатора вказаного у постанові про відкриття виконавчого провадження. Постанову про відкриття викоанвчого провадження державним виконавцем направлено лише 22.04.2020 року на вимогу суду за його скаргою. Вважає, що вказана постанова є незаконною, оскільки державний виконавець не вжив усіх заходів щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. Крім того, державний виконавець не звертався до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Державний виконавець не звертався в правоохоронні орган из поданням щодо невиконання рішення суду, а відтак, не вжив усіх заходів щодо належного виконання рішення суду.

У судове засідання заявник не з`явився, належним чинолм був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом надіслання повідомлення на офіційну електрону адресу Франківського ВДВС у м.Львові.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про врученням поштового відправлення.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.450 ЦПК України, суд вважає за необхідне проводити розгляд даної справи без участі учасників судового процесу.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 55, ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч.2 ст.387 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні у Франківському відділі державної виконавчої служби м.Львова ГУТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження № 48278594 з виконання рішення суду за виконавчим листом, виданим Галицьким районним судом м.Львова у справі №461/6915/14-к про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1500 грн.

Постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 14.12.2015 року вирішено повернути виконавчий документ стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» - відсутність у боржника майна.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року. До 04 жовтня 2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 № 606-XIV із змінами та доповненнями.

Відповідно до п.7 Розділу ХІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення постанови державного виконавця від 28.10.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, «виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними».

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 цієї статті передбачено значний обсяг прав, які може використовувати державний виконавець у процесі виконавчого провадження.

Матеріалами справи встановлено, що 31.07.2015 року державним виконавцем Романюком Т.І. відкрито виконавче провадження №48278594.

Виконавчий документ повернуто стягувачеві постановою від 14.12.2015 року, тому державний виконавець не дотримався вимоги п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час винесення вказаної постанови. Зокрема, редакція статті передбачала здійснення виконавцем заходів щодо розшуку майна боржника «протягом року».

Відповідно до ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. Таку ж періодичність проведення перевірки майнового стану боржника було передбачено частиною 8 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 № 606-XIV.

Суд зазначає, що державним виконавцем не було надано матеріалів виконавчого провадження №48278594, відтак встановити, які виконавчі дії ним були виконані щодо встановлення та розшуку майна боржника неможливо.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не вчинено достатньо заходів для примусового виконання рішення, отриманої виконавцем інформації не достатньо для однозначного висновку про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Таким чином у суду є підстави вважати, що оскаржувана постанова була винесена передчасно.

Державний виконавець не вжив достатніх заходів щодо примусового виконання вищевказаного судового рішення, не використав всіх передбачених ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» прав під час здійснення виконавчого провадження.

Встановлені судом обставини є підставами для задоволення скарги та скасування оскаржуваної постанови, оскільки така порушує права заявника (стягувача) на одержання від боржника стягнутих з нього за судовим рішенням коштів.

Керуючись ст.ст. 18, 48, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 208-210, 383, 386, 387,451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області задоволити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Романюка Тараса Івановича про повернення виконавчого документу стягувачу від 14.12.2015 року щодо виконання виконавчого листа №461/6915/14-к, виданого Галицьким районним судом м.Львова 20.03.2015 року.

Зобов`язати старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Романюка Т.І. поновити виконавче провадження по стягненню боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за виконавчим листом Галицького районного суду м.Львова, виданим 20.03.2015 року у справі №461/6915/14-к та вжити всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для стягнення боргу.

Ухвалу може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львів протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є.Радченко