Провадження № 2/760/5287/20
Справа № 760/8966/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору, суд

В С Т А Н О В ИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати недійсним Кредитний договір № 85-Ф/07 від 02 квітня 2007 року, укладений з відповідачем.

Посилається в позові на те, що 02 квітня 2007 року між ним та відповідачем був укладений Кредитний договір № 85-Ф/07.

За умовами Кредитного договору (п. 1.1.) банк надає споживчий кредит у сумі 54 000, 00 дол. США на строк з 02 квітня 2007 року по 01 квітня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 процентів річних.

Частина 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» на момент виникнення спірних правовідносин передбачала, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення;наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний;варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;можливість дострокового повернення кредиту та його умови;необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Проте, всупереч цієї норми, його не було повідомлено на момент укладення Кредитного договору про вищевказані умови.

Вважає, що вказане свідчить, що дії відповідача щодо порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» є різновидом нечесної підприємницької практики, а тому, як наслідок, на підставі ч. 6 ст. 19 цього Закону, Кредитний договір є недійсним.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 09 квітня 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 02 липня 2020 року.

/ а. с. 17 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

22 липня 2020 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Вважає, що ненадання кредитором інформації позичальнику за ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не тягне за собою такого наслідку, як визнання недійсним кредитного договору.

При укладенні Кредитного договору з позивачем було дотримано усіх вимог чинного на той момент законодавства України.

Відповідно до п. 3.4.3. Кредитного договору відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку.

Зазначає, що позичальник не скористався своїм правом та на момент підписання договору, вони його влаштовували повністю.

Крім того, з моменту укладення Кредитного договору позивачем здійснювалось погашення заборгованості за Кредитним договором.

При укладенні Кредитного договору банк і позичальник досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме: визначили суму кредиту, плату за кредит, строки погашення кредиту, процедуру видачі кредиту і тому Кредитний договір вважається укладеним.

Позичальник отримав письмово повну інформацію, що передбачена Законом України «Про захист прав споживачів», що підтверджується його особистим підписом під Умовами кредитування по програмі «Іпотечний кредит».

Вважає, що метою даного позову є спроба переоцінки обставин, встановлених заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 травня 2011 року, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Вказаним рішенням стягнуто солідарно з позивача та ОСОБА_2 на користь банку 50 096,80 дол. США заборгованості та 5 416,78 гр.

За таких обставин вважає, що підстави для визнання Кредитного договору недійсним відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов"язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що 02 квітня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № 85-Ф/07, відповідно до умов якого банком було надано позивачу споживчий кредит в сумі 54 000, 00 дол. США із сплатою процентів за користування кредитом . виходячи з 12,5% річних.

Строк дії кредитного договору встановлений до 01 квітня 2019 року.

В забезпечення зобов`язань за укладеним договором банком прийнято в іпотеку нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.1.8 договору банк зобов`язується у випадку відкликання згоди позичальника на укладення Договору, повернути позичальнику кошти, сплачені ним згідно Договором.

/ а.с. 4 - 5 /

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Подаючи відзив, відповідач зазначив, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 26 травня 2011 року з позивача та ОСОБА_2 солідарно на користь банку стягнуто заборгованість за умовами договору в розмірі 50 096, 80 дол США та 5 416, 78 гр.

Даних оставин позивач не спростував, відповідь на відзив не подав.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким актом цивільного законодавства є, у тому числі, Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.2 ст.11 даного Закону / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин / перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описомвідмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупнувартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

За змістом ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актамиНаціонального банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

З укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що при його укладенні сторони досягли домовленості щодо розміру кредиту в сумі 54 000, 00 доларів США, та розміру відсотків за користування кредитом - 12,5% річних.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до вимог ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплату процентів, відповідальність сторін.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони у належній формі дійшли згоди щодо умов кредитування, визначених у кредитному договорі, а саме: ціни договору та відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Звертаючись до суду, позивач не заперечує як укладення договору, так і отримання кредитних коштів, а також виконання умов договору.

З укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли всіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідально їх внутрішній волі.

Не подавши відповіді на відзив, позивач не спростував, що при укладенні договору він не пред`являв будь-яких вимог в частині надання додаткової, незрозумілої йому інформації, якщо таке нерозуміння мало місце, тривалий час виконував умови договору, сплачуючи кредит та відсотки по ньому, вся інформація про розмір грошових зборів була зазначена в договорі, з якою він погодився, підписавши договір.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин /, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Відповідач, звернувшись до суду, не заперечує, що такою можливістю він не скористався, від отримання кредиту не відмовився та виконував його.

В свою чергу, статтями 15 та 23 Закону України « Про захист прав споживачів» такої відповідальності,як визнання договору недійсним, не встановлено.

З умов кредитування по пограмі »Іпотечний кредит», підписаних позивачем 15 березня 2007 року, вбачається, що останній отримав повну інформацію про умови кредитування, в тому числі інформацію, надання якої є обов`язковою за умовами Закону України « Про захист прав споживачів».

За змістом Закону України «Про захист прав споживачів» він застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин /, в разі ненадання вищезазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

З цього вбачається, що ненадання кредитором такої інформації позичальнику не тягне за собою такого наслідку як визнання недійсним кредитного договору.

Звертаючись до суду через 13 років після укладення договору та 9 років після стягнення за рішенням суду заборгованості за умовами договору, позивач не спростовує, що можливістю відмовитися від укладення договору він не скористався, як і не відкликав свою згоду на його укладення в визначений ч.6 ст.11 Закону строк.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ст.229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Аналогічні положення містяться у статтях 76, 80 ЦПК України.

За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи.

Обов`язок доказування покладається на сторін.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Враховуючи дане правове обґрунтування та приведене вище, відсутності доказів заявлених позовних вимог та недоведення приведених у позові вимог, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 203, 215,626 - 628, 638, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів`ст.ст. 12,13, 76-81, 137, 141, 209, 258, 259, 263- 268, 272, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва