КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №2-287/12 головуючий у суді І інстанції: Карабаза Н.Ф.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської областівід 30 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Ірпінська міська державна нотаріальна контора, Бучанська міська рада Київської області про припинення права спільної часткової власності, розподіл будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи - Ірпінська міська державна нотаріальна контора, Бучанська міська рада Київської області про припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Відповідачем ОСОБА_1 подано зустрічний позов до ОСОБА_2 , Ірпінської міської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, про визнання права власності на прибудовані споруди та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31.10.2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Ірпінська міська державна нотаріальна контора, Бучанська міська рада Київської області про припинення права спільної часткової власності, розподіл будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ірпінської міської державної нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, про визнання права власності на прибудинкові споруди та визначення порядку користування земельною ділянкою залишено без задоволення.

Ухвалою колегії судді судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 23.01.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31.10.2013 року залишено без змін.

Ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , що діяла в інтересах позивача за первісним позовом ОСОБА_2 , задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31.10.2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23.01.2014 року у частині відмови у задоволенні первісного позову скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В грудні місяці 2017 року набула чинності нова редакція ЦПК України, а тому, враховуючи вказівки суду касаційної інстанції та зважаючи на те, що висновком судової будівельно-технічної експертизи від 17.01.2018 року № 12667/12668/16-43 14470/17-43 не надано відповіді на поставлені згідно ухвали Ірпінського міського суду від 05.07.2016 року питання, позивачем уточнена подана заява згідно ст. 49 ЦПК України.

01.08.2018 року в порядку ст. 49 ЦПК України ОСОБА_2 подала заяву про зменшення позовних вимог, у якій просила: виділити в її користування 1272 кв.м. земельну ділянку відповідно до висновку експертиз від 02.07.2018 року (Додаток 1) та розділити житловий будинок АДРЕСА_1 в натурі, виділивши ОСОБА_2 57/100 частин житлового будинку, господарських будівель і споруд у складі приміщень: 2-1 кухня пл. 11.6 кв. м., 2-2 житлова кімната пл. 11.4 кв. м., 2-3 житлова кімната пл. 12.6 кв. м., 2-4 житлова кімната пл.9.9 кв. м., 2-5 житлова кімната пл. 16.1 кв. м., 2-6 ванна пл. 7.4 кв. м. загальною площею 69,0 кв. м., житловою площею 50,0 кв. м., а також господарські споруди сарай «Б»,вбиральня «В» , колодязь під № 1, сарай-гараж «Г», погріб під «Г», душ «Ж», бесідка «З», огорожа № 2-5; відповідачці ОСОБА_1 виділити в натурі 43/100 частини будинку у складі приміщень 1-4 жила кімната пл. 13.9 кв. м., 1-5 ванна пл. 2.9 кв. м., 1-6 кухня пл. 6, 0 кв. м., 1-7 передпокій пл. 7.1 кв.м., 1-8 веранда пл. 12.2 кв. м., 1-9 жила кімната пл. 13.9 кв.м., загальною площею 56,0 кв.м., житловою площею 27, 8 кв.м., каналізаційні ями під № 6 та № 7; внаслідок поділу житлового будинку АДРЕСА_1 право спільної часткової власності на нього припинити; стягнути з ОСОБА_2 на користь відповідачки ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини колодязя під № 1 в сумі 2785, 00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості каналізаційних ям під № 6 та № 7 в сумі 10614 грн.; визначити порядок користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 (кадастровий план № :01:071:0100) площею 0,1627 га (1627 кв.м), виділивши у її користування земельну ділянку площею 1272 кв.м. згідно варіанту Висновку експерта № 14/06-2018 від 02.07.2018 року згідно Додатку № 1.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 червня 2020 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Ірпінська міська державна нотаріальна контора, Бучанська міська рада Київської області про припинення права спільної часткової власності, розподіл будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою.

Розділено житловий будинок АДРЕСА_1 в натурі, виділивши:

ОСОБА_2 виділено 57/100 частин житлового будинку, господарських будівель і споруд у складі приміщень: 2-1 кухня площею 11.6 кв.м., 2-2 житлова кімната площею 11.4 кв.м., 2-3 житлова кімната площею 12.6 кв.м., 2-4 житлова кімната площею 9.9 кв.м., 2-5 житлова кімната площею 16.1 кв.м., 2-6 ванна площею 7.4 кв.м. загальною площею 69,0 кв.м., житловою площею 50,0 кв.м., а також господарські споруди сарай «Б», вбиральня «В», колодязь під № 1, сарай-гараж «Г», погріб під «Г», душ «Ж», бесідка «З», огорожа № 2-5.

ОСОБА_1 виділено в натурі 43/100 частини будинку у складі приміщень 1-4 жила кімната площею 13.9 кв.м., 1-5 ванна площею 2.9 кв.м., 1-6 кухня площею 6,0 кв.м., 1-7 передпокій площею 7.1 кв.м., 1-8 веранда площею 12.2 кв.м., 1-9 жила кімната площею 13.9 кв.м., загальною площею 56,0 кв.м., житловою площею 27, 8 кв.м., каналізаційні ями під № 6 та № 7.

Внаслідок поділу житлового будинку АДРЕСА_1 право спільної часткової власності на нього припинено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини колодязя під №1 в сумі 2785 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості каналізаційних ям під №6 та № 7 в сумі 10614 грн.. Визначено порядок користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 (кадастровий план № :01:071:0100) площею 0,1627 га (1627 кв.м), згідно варіанту № 2 Висновку експерта № 14/06-2018 від 02.07.2018 року згідно Додатку № 3. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із вказаними судовим рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким встановити порядок розподілу земельної ділянки згідно варіанту №1 (додаток №1), запропонований у висновку експерта №02-11/2018 від 23.11.2018 року судової земельно-технічної експертизи виконане експертом ОСОБА_4 .. Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на висновок, який викладений у постанові ВП ВС від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17. Також зазначає, що варіант розподілу будинку, який запропоновано ОСОБА_2 є неприйнятним, так як розроблений не пропорційно долям співвласників будинку, варіанти 1 та 2 також є неприйнятними, оскільки у обох варіантах, частина земельної ділянки, яка припадає ОСОБА_2 є цільною частиною, а земельна ділянка, яка припадає їй складається із двох часток та прохід другої частини знаходиться у загальному користуванні. Крім того, зазначає, що належні їй: гараж-сарай, 1/2 колодязя, насосна станція та посаджений нею фруктовий сад, знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_2 , а тому, з урахуванням того, що між нею та ОСОБА_2 склались вкрай напружені відносини, вважає, що будь-які спільне користування майном або загальне користування земельною ділянкою є неможливим. Вказує, що судом першої інстанції повністю проігноровано висновок судової земельно-технічної експертизи № 02-11/2018 від 23.11.2018 року, проте, скаржник вважає, що прийнятним є варіант №1, де розміщення частин земельної ділянки є рівноцінним, відповідає долям у праві власності на будинок.

Також ОСОБА_1 подано доповнення до апеляційної скарги, у якому зазначено про те, що ОСОБА_1 на праві власності належить 43/100 частин даного будинку, а ОСОБА_2 57/100, відповідно не зрозуміло чому позивач претендує на всі надвірні будівлі та просить стягнути грошову компенсацію з неї на користь ОСОБА_1 вартості лише 1/2 частини колодязю та з ОСОБА_1 на користь позивача стягнути грошову компенсацію каналізаційних ям під №6,7. Стосовно користування земельною ділянкою, яка знаходиться по АДРЕСА_1 ) зазначає, що для позивача та відповідача повинен бути визначений порядок користування будинком пропорційно їх часткам у прав власності на будинок.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ірпінська міська державна нотаріальна контора, Бучанська міська рада Київської області відзиви на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Вирішуючи даний спір в частині розділу житлового будинку в натурі та припинення права спільної часткової власності, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки доказів набуття у власність відповідачем ОСОБА_1 на спірні прибудинкові споруди: сарай-гараж Г, погріб під Г, душ Ж, альтанка З, в судовому засіданні здобуто не було. Надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, парка, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об`єкт. Враховуючи припинення спільної часткової власності, внаслідок поділу житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, суд виділив у власність сторін споруди, які не можуть бути окремими об`єктами нерухомості зі стягненням відповідної грошової компенсації за них.

Вирішуючи даний спір в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що порядок користування земельною ділянкою при переході права власності на житловий будинок як і укладення відповідних цивільно-правових угод між співвласниками житлового будинку, укладено не було. Суд не прийняв до уваги доводи позивача щодо виділення у користування земельної ділянки площею 1272 кв.м, оскільки вони не ґрунтуються на нормах права та взяв до уваги запропонований варіант розподілу житлового будинку, надвірних будівель і споруд, їх розташуванні на місцевості та враховуючи частки кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці. Суд визначив порядок користування земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 (кадастровий план № :01:071:0100) площею 0,1627 га (1627 кв.м.), згідно варіанту № 2 висновку експерта № 14/06-2018 від 02.07.2018 року згідно Додатку № 3 у частках 43/100 та 57/100.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. ст.364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічну норму містила і стаття 30 ЗК України 1990 року.

Відповідно до ч. 4 ст.120 ЗК України особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до ч. 1ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відповідно до ч.2 ст.186 ЦК України приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ч.1 ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Відповідно до ст. ст. 186, 380, 381 ЦК господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв`язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об`єкти визнаватися не може.

Встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованим у реєстрі за № 2-2887 позивач у справі ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_5 ) набула у власність 57/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 57/100 частин житлового будинку у складі приміщень: 2-1 кухня пл.11.6 кв. м., 2-2 житлова кімната пл. 11.4 кв. м., 2-3 житлова кімната пл. 12.6 кв. м., 2-4 житлова кімната пл.9.9 кв. м., 2-5 житлова кімната пл. 16.1 кв. м., 2-6 ванна пл. 7.4 кв. м. загальною площею 69,0 кв. м., житловою площею 50,0 кв. м., а також господарські споруди сарай «Б»,вбиральня «В», 1/5 колодязя під № 1, сарай-гараж «Г», погріб під «Г», душ «Ж», бесідка «З», огорожа № 2-5, що знаходиться у АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 є власником 43/100 частин житлового будинку в тому числі 1/2 частини колодязя, що знаходиться у АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 17 березня 1984 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за № 639.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2013 року відповідачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_2 . Ірпінської міської державної нотаріальної контори (справа № 2-287/12) про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на прибудинкові споруди та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_6 на підставі свідоцтва на право особистої приватної власності на жилий будинок, виданого на підставі Протоколу Бучанської селищної Ради депутатів трудящих № 1 від 06 січня 1970 року.

Згідно даного рішення право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_6 , про що видано відповідне Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок 13 січня 1970 року за реєстровим № 293.

Згідно Протоколу № 18 від 05.08.1955 року Яблунської сільської ради депутатів трудящих Києво-Святошинського району Київської області, дозвіл на будівництво житлового будинку в с. Буча надано ОСОБА_7 , матері ОСОБА_6 на присадибній земельній ділянці площею 0,15 га.

Згідно плану викопіювання будівництва присадибної ділянки по АДРЕСА_1 від 10.11.1969 року розмір присадибної земельної ділянки користувача садиби ОСОБА_6 значиться 0,15 га.

Витягом із земельно - шнурової книги радгоспу «Рубежівський» за період (1963-1976) роки та довідкою Михайло Рубежівської сільської ради від 13.09.2006 року № 3056, підтверджено, що ОСОБА_6 користувався земельною ділянкою площею 0,15 га.

Після дарування частини житлового будинку та відповідно до запровадженої в 1992 році плати за землю ОСОБА_6 сплачував податок за землю, що нараховувався Бучанською селищною радою згідно записів погосподарських книг за ділянку розміром 1182 кв.м. за даними техпаспорту від 1982 року.

Встановлено, що за життя ОСОБА_6 користувався земельною ділянкою площею 0,15 га, розмір якої зменшився внаслідок дарування 17 березня 1984 року частини житлового будинку ОСОБА_1 ..

Рішенням Бучанської селищної ради від 28 квітня 2005 року №1324-45-ІУ визначено норму землекористування за будинковолодінням в АДРЕСА_1 площею 1693 кв.м..

Рішенням Бучанської міської ради від 22 лютого 2007 року №93 -4-У внесено зміни до рішення № 1324-45-ІУвід 28.04.2005 року «Про визначення норми землекористування» та встановлено норму землекористування за будинковолодінням по АДРЕСА_1 , площею 1629 кв.м..

Згідно кадастрового плану земельної ділянки :01:071:0100, розташованої по АДРЕСА_1 розмір земельної ділянки складає 0,1627 га (1 627 кв.м.).

Висновком судової будівельно - технічної експертизи №12667/12668/16-43 14470/17-43 від 17.01.2018 року встановлено, що частина житлового будинку, відповідно до варіанту запропонованого у першому питанні ухвали суду , яка складається з квартири № 2 у складі приміщень, що існували на час виникнення спільної часткової власності, становить 58/100 часток.

В судовому засіданні у суді першої інстанції судовим експертом Лисак О.С. надані пояснення, згідно яких вбачається, що розмір даної частки визначено внаслідок заокруглення.

Відповідно до висновку судового експерта від 02 липня 2018 року № 14/06-2018 встановлено, що частина житлового будинку (житловий будинок під літ. «А» з прибудовою «а»), що складається з приміщень: 2-1 кухні пл. 11,6 кв.м; 2-2 житлова кімната пл.11.4 кв.м; 2-3 житлова кімната пл. 12,6 кв.м; 2-4 житлова кімната пл. 9,9 кв.м; 2-5 житлова кімната пл. 16,1 кв.м, а також сарай «Б», вбиральня «В», 1/2 колодязя під №1, огорожа № 2-5 на час укладання договору дарування від 17 березня 1984 року становить 57/100 часток у домоволодінні.

Частина житлового будинку АДРЕСА_1 у складі приміщень: 2-1 кухні пл. 11,6 кв.м; 2-2 житлова кімната пл.11.4 кв.м; 2-3 житлова кімната пл. 12,6 кв.м; 2-4 житлова кімната пл. 9,9 кв.м; 2-5 житлова кімната пл. 16,1 кв.м, а також сараю «Б», вбиральні «В», 1/2 колодязя під №1, огорожі №2-5 відповідає ідеальній частці 57/100, без урахування 2-6 ванни пл. 7,4 кв.м та господарських будівель: а саме сараю - гаражу «Г», погребу під «Г», душу «Ж», альтанки «З», каналізаційних ям №№6, 7 станом на час складання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 липня 2003 року.

У зв`язку з тим, що каналізаційні ями та колодязь розташовані на земельній ділянці, не є окремими об`єктами нерухомості та складають з житловим будинком одне ціле, ринкова (дійсна) вартість є єдиною для всього об`єкта загалом, визначити ринкову вартість каналізаційних ям № №6, 7, та колодязя № 1 окремо без урахування вартості будинку та земельної ділянки, на яких ці споруди, не вбачається за можливе.

Станом на час складання висновку вартість відтворення (заміщення) без урахування вартості земельної ділянки складає: каналізаційних ям №№6,7 складає 5307грн.; колодязя № 1- 5570 грн..

Порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , кадастровий план земельної ділянки :01:071:0100 площею 0,1627 га, складений КП «Ірпінське земельне кадастрове бюро», по запропонованому варіанту ОСОБА_2 , при виділенні їй площі розміром 1272 кв.м можливий. Варіант детально описаний та наведений в додатку № 1 до висновку.

Можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою кадастровий план :01:071:0100 площею 0,1627 га по АДРЕСА_1 , що складений КП «Ірпінське земельне кадастрове бюро» між співвласниками відповідно до часток у праві власності ( ОСОБА_2 - 57/100, ОСОБА_1 - 43/100) детально описані та наведені в додатках № 2 та № 3 до висновку (т. 4, а.с. 194-215).

Відповідно до висновку судового експерта від 23.11.2018 року №02-11/2018, якому поставлено питання « Які можливі варіанти користування земельною ділянкою між співвласниками в частках 43/100 та 57/100 » встановлено, що варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 область між співвласниками в частках 43/100 та 57/100 описані в дослідницькій частині висновку та зображені у додатках №№1-6 до висновку (т.5, а.с. 7-32).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в частині не прийняття до уваги висновку судового експерта від 23.11.2018 року №02-11/2018, оскільки при проведенні дослідження експерт виходив з того, що частина надвірних споруд (сарай - гараж, погріб та інше) належить ОСОБА_1 , що не узгоджується з матеріалами справи.

З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, оскільки вибраний судом першої інстанції варіант розподілу житлового будинку відповідає часткам сторін, а визначений порядок користування земельної ділянки відповідає пропорційності часткам у майні сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на висновок, який викладений у постанові ВП ВС від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки обставини справи, які зазначені у постанові ВП ВС є не релевантними з правовідносинами та обставинами встановленими у справі, що розглядається.

Доводи апеляційної скарги про те, що варіант розподілу будинку, який запропоновано ОСОБА_2 є неприйнятним, так як розроблений не пропорційно долям співвласників будинку, варіанти 1 та 2 також є неприйнятними, оскільки у обох варіантах, частина земельної ділянки, яка припадає ОСОБА_2 є цільною частиною, а земельна ділянка, яка припадає їй складається із двох часток та прохід другої частини знаходиться у загальному користування, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зазначений судом варіант розподілу відповідає часткам сторін та узгоджується з нормами земельного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що належні відповідачу: гараж-сарай, 1/2 колодязя, насосна станція та посаджений нею фруктовий сад, знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_2 , а тому, з урахуванням того, що між нею та ОСОБА_2 склались вкрай напружені відносини, вважає, що будь-які спільне користування майном або загальне користування земельною ділянкою є неможливим, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31.10.2013 року відмовлено у позові про визнання права власності на зазначене майно, а тому відсутні підстави вважати порушення прав відповідача у користуванні власністю.

Також ОСОБА_1 подано доповнення до апеляційної скарги, у якому зазначено про те, що ОСОБА_1 на праві власності належить 43/100 частин даного будинку, а ОСОБА_2 57/100, відповідно не зрозуміло чому позивач претендує на всі надвірні будівлі та просить стягнути грошову компенсацію з неї на користь ОСОБА_1 вартості лише 1/2 частини колодязю та з ОСОБА_1 на користь позивача стягнути грошову компенсацію каналізаційних ям під №№6,7. На зазначені доводи суд апеляційної інстанції зауважує, що суд першої інстанції виходив з запропонованого варіанту визначеного у висновку експертизи, який є належним та допустимим доказом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст. 120 ЗК України та ст. ст. 318, 319, 356, 364, 367 ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської областівід 30 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «23» вересня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова Ю.О. Матвієнко