Справа № 190/1620/19
Провадження №2/190/58/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 лютого 2020 року м.П"ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Овчаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 по позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачем з 17 вересня 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя між ними не склалося, 27 листопада 2018 року шлюб між ними розірвано. У 2013 році відповідач залишив їх та виїхав до Російської Федерації. З того часу батько долею дитини не цікавиться, матеріально дитину не утримує, його місцезнаходження їй невідомо. У зв`язку з чим просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлени й належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України/а.с.40,49/.

Представник третьої особи органу опіки та піклування П`ятихатської районної державної адміністрації Овчаренко Ю.В. в судовому засіданні позов підтримала та вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач вихованням дитини не займається.

Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони з 17 вересня 2011 року по 27 листопада 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення П`ятихатського районнного суду Дніпропетровської області про розірвання шлюбу/а.с.6,8/.

Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження/а.с.7/

Згідно довідки депутата П`ятихатської міської ради Захарченко Л.І. від 15.07.2019 року ОСОБА_1 мешкає по АДРЕСА_1 , виховує малолітнього сина - ОСОБА_3 , 2012 року народження, батько ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає, аліменти не сплачує, його місцезнаходження невідомо /а.с.9/.

Відповідно до листа начальника П`ятихатського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області № 473/3-8363 від 08.08.2019 року по факту безвісти зникнення ОСОБА_2 кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення /а.с.11/.

Згідно наданої характеритики дитячого навчального закладу № 2 «Ластівка» ОСОБА_3 виховується у неповній сім`ї, за час перебування дитини у вказаному закладіі контака з батьком не відбувалось, батько дитину у дошкільному закладі не відвідував, батьківські обов`язки не виконував/а.с.10/.

Згідно висновку П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав останні вважають доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.13/.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Пленумом Верховного Суду України в п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що позивачем, всупереч ст. 81 ЦПК України не надано належних доказів протиправної, винної поведінки ОСОБА_2 , суд вважає, що за відсутності будь-яких даних про місце проживання відповідача, його характеристики, складу сім`ї, роду занять та інше, встановити обставини його відносин із дитиною неможливо. Фактично в судовому засіданні позивачкою доведений лише факт проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із нею. При цьому інших даних, які мали бути оцінені як Органом опіки та піклування так і судом, позивач суду не навела.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку, що достатніх доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, хоча має таку можливість виконувати їх позивачка суду не надала, а висновок відповідної служби П`ятихатської райдержадміністрації носить лише формальний характер, правові підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1-12, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06 березня 2020 року.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса