Справа № 723/3769/19
Провадження № 2/723/107/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року Сторожинецький районний суд

Чернівецької області

в складі головуючої Дячук О.О.

при секретарі Яворській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Сторожинецької РДА про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Сторожинецької РДА про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши, що вона відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, №12286079 від 06.11.2013року, являється власником житлового будинку під АДРЕСА_1 .

З 22.01.1981р. позивачка зареєстрована у вищезазначеному житловому будинку, де окрім неї також зареєстрована її невістка ОСОБА_2 та онук позивачки ОСОБА_3 .

Більше п`яти років та на даний час відповідачі фактично не проживають в будинку позивачки, а проживають в будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов від 03 вересня 2019 року за №1062.

Добровільно змінити реєстрацію проживання відповідачі не бажають.

Визнати відповідачів особами, які втратили право користування жилим приміщенням їй необхідно у зв`язку з тим, що позивач сплачує комунальні послуги за осіб, які фактично не проживають у вказаному будинку.

Враховуючи вищевказані обставини, позивач просить постановити рішення, яким визнати відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особами, такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , власником якого являється позивачка.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву у якій просить справу розглянути без її участі, просить постановити рішення, яким визнати відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особами, такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , власником якого являється позивачка.

Відповідач ОСОБА_2 , яка дії також в інтересах відповідача ОСОБА_3 , та її представник у судовому засіданні позов не визнали, підтримали поданий відзив. У відзиві ОСОБА_2 вказала, що дані позовні вимоги повинні бути визнані такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку із тим, що наявність обставин вказаних у позовній заяві не відповідають дійсності.

Вона з її чоловіком ОСОБА_4 уклали шлюб 2002року проживали спільно за даною адресою з 2002року, а з 2005року вона офіційно була зареєстрована за даною адресою там і народилися її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , так вони проживали та утримували будинок та домогосподарство по АДРЕСА_1 , також спільно здійснювали заходи щодо поліпшення стану будинку що полягало у виготовлені робочого проекту газифікації житлового будинку АДРЕСА_1 та підведення у будинок газу, все це здійснював чоловік ОСОБА_4 , а також вони спільно провели та встановили міський телефон від Укртелекому та здійснювали оплату послуг зв`язку.

Після смерті чоловіка в 2011році, вона залишилась проживати у будинку АДРЕСА_1 разом з свекрухою позивачем по справі ОСОБА_1 та її неповнолітніми дітьми, разом здійснювали заходи щодо утримання будинку та оплату комунальних послуг. Згодом до них все частіше почала навідуватись донька позивачки ОСОБА_6 разом з чоловіком ОСОБА_7 та з донькою ОСОБА_8 , після їхніх візитів свекруха почала негативно ставитись до неї та дітей, шляхом безпідставних сварок та всіляких погроз та наклепів, у зв`язку із чим у її сім`ї створились негативні умови для проживання та гідного виховання дітей, і вона вирішила тимчасово переїхати проживати до сестри ОСОБА_9 , яка проживала на одній вулиці за адресою АДРЕСА_2 , однак відразу як вона тимчасово переїхала проживати до сестри, до будинку свекрухи де вона та її син зареєстровані, відразу вселилися донька позивачки ОСОБА_6 разом з чоловіком ОСОБА_7 та донькою ОСОБА_8 , на її неодноразові спроби вселитися по місцю реєстрації, вона постійно зустрічала спротив, так як вона самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, які потребують постійного догляду та матеріального забезпечення. вона не мала змоги відстоювати її інтереси в судовій інстанції шляхом примусового вселення в будинок за адресою реєстрації.

Вважає, що позов свекрухи ОСОБА_1 до неї та її неповнолітнього сина про визнання такими що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою АДРЕСА_1 , є безпідставним та необгрунтованим, а отже не може бути задоволений. Так як умисне здійснення перешкод щодо її проживання та проживання її неповнолітніх дітей є поважною причиною щодо їх відсутності за місцем проживання та реєстрації. Тому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Сторожинецької РДА у судовому засіданні вказала, що недоцільно визнання малолітньої дитини ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні судом встановлено, що позивачка відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, №12286079 від 06.11.2013року, являється власником житлового будинку під АДРЕСА_1 .

З 22.01.1981р. позивачка зареєстрована у вищезазначеному житловому будинку, де окрім неї також зареєстрована її невістка ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 , згідно довідки виданої КП «Сторожинецьке ЖКГ».

Більше п`яти років та на даний час відповідачі фактично не проживають в будинку позивачки, а проживають в будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов від 03 вересня 2019 року за №1062.

Добровільно змінити реєстрацію проживання відповідачі не бажають.

Визнати відповідачів особами, які втратили право користування жилим приміщенням їй необхідно у зв`язку з тим, що позивач сплачує комунальні послуги за осіб, які фактично не проживають у вказаному будинку.

Із листа реєстраційного відділу Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області вбачається, що щодо надання відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомляють, що відомості про дану особу відсутні. Суд адресу місця реєстрації відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначав АДРЕСА_1 .

Із акта обстеження житлово-побутових умов від 02 вересня 2019р. ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 встановлено склад сім`ї: ОСОБА_1 , 1940р.н., ОСОБА_3 , 2005р.н. - онук, ОСОБА_2 , 1980р.н. - невістка. ОСОБА_2 зі слів ОСОБА_1 на протязі п`яти років в помешканні не проживає, а проживає за АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає на протязі 5 років, проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Із висновку №177/01-38 від 28.01.2020р. органу опіки та піклування про доцільність визнання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 , вирішили вважати за недоцільне визнання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_10 у суді пояснила, що до червня 2014р. ОСОБА_2 проживала у будинку позивачки. Їй відомо, що ОСОБА_2 разом з дітьми поїхала у м.Чернівці проживати. З 2014р. у будинку свекрухи не проживала. Сварок між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вона не чула.

Свідок ОСОБА_11 у суді пояснила, що ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою, а проживає у м.Чернівці. Коли відповідач проживала у вказаному будинку, з нею проживав ОСОБА_12 , відповідач не пускала дітей до позивачки. Вказує, що будинок побудувала позивач, відповідач всі речі забрала з вказаного будинку. Сварок між позивачкою та відповідачем вона не чула. Їй відомо, що ОСОБА_13 здійснював ремонт та газифікацію будинку.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном.

Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. (Ст.383 ч.1 ЦК України, ст.150 Житлового кодексу Української РСР). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належить дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Відтак, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача - неповнолітнього ОСОБА_3 права на користування жилим приміщенням позивача, не є співрозмірним із переслідуваною позивачем метою зменшення витрат на оплату комунальних послуг.

Стосовно позовної вимоги до неповнолітнього ОСОБА_3 , також варто пам`ятати, що права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини непроживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації, як правило, не залежать від волі дитини, а тому встановлення їх характеру (поважні або неповажні) повязанні із причинами відсутності батьків.

Згідност. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» схваленою резолюцією Генеральної А самблеї ООН 44/25від 20 листопада 1989 року та ратифікованою постановою Верховної ОСОБА_2 України від 27 лютого 1991 року №789-12, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно довідки виданої КП «Сторожинецьке ЖКГ» ОСОБА_3 , 2005р.н. зареєстрований в АДРЕСА_1 , тобто зареєстрований за місцем проживання позивача ОСОБА_1 , відомості про те, що неповнолітнього ОСОБА_3 можливо зареєструвати у іншому житлі, в матеріалах справи відсутні. Тимчасова відсутність неповнолітнього ОСОБА_3 у місці реєстрації з поважних причин, наведених вище, не тягне за собою втрату ним права користування жилим приміщенням. Відтак, визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням порушить його житлові права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, неможливо задовольнити.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України, ст.ст. 72, 150, 156 ЖК Української РСР, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81,141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Сторожинецької РДА про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особою такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: