Справа 237/5820/18
Номер провадження 2/237/99/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14.08.20 року м. Курахове Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Сенаторова В.А.,

при секретарі судового засідання Лахно Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.10.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики за яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 20 000 гривень. Про отримання зазначеної суми коштів відповідачка склала розписку від 11.10.2010р. 01.11.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики за яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 100 000 гривень. Про отримання зазначеної суми коштів відповідачка склала розписку від 01.11.2011р. Строк повернення боргу сторони не встановлювали. 17.11.2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути суму боргу, однак ОСОБА_2 повідомила, що не буде повертати борг. 24.11.2017 року позивачем на адресу відповідача направлено повторну вимогу про повернення грошових коштів. Відповідач перестала реагувати на звернення позивача. Позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просив стягнути із відповідачки на свою користь заборгованість за договорами позики від 11.10.2010 року та 01.11.2011 року в сумі 124 401 грн. з урахуванням інфляційного збільшення боргу та 3% річних простроченої суми та судові витрати у розмірі 1245,00 грн.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 12.12.2018 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечував.

Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи відповідно до вимог закону, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомила, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачкою був укладений договір позики, за яким позивач 11.10.2010р. передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 20 000 грн., про отримання яких відповідачка склала розписку від 11.10.2010р. (а.с.16).

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачкою був укладений договір позики, за яким позивач 01.11.2011р. передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 100 000 грн., про отримання яких відповідачка склала розписку від 01.11.2011р. (а.с.15).

Встановлено, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання за договорами позики та не повернула запозиченні кошти за вимогою позивача, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом.

Станом на день розгляду справи, борг позивачу ОСОБА_2 не повернула.

Відповідно до розписки від 11.10.2010 року сума позики становить 20 000 грн.

Відповідно до розписки від 01.11.2011 року сума позики становить 100 000 грн.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Про отримання запозичених коштів від позивача відповідачка склала розписки від 11.10.2010р. та 01.11.2011 р., наявність яких свідчить про невиконання ОСОБА_2 зобов`язань щодо повернення боргу.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На спростування доказів позивача відповідачкою не надано доказів про погашення суми боргу. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення суми позики за розпискою, а відтак про їх задоволення.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки трьох відсотки річних за безпідставне використання його коштів згідно розписок від 11.10.2010р. та 01.11.2011 р., то дані вимоги також підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідачка є такою, яка прострочила виконання грошового зобов`язання, це є підставою для стягнення з відповідачки трьох відсотків річних за безпідставне використання коштів позивача.

Суд погоджується з наведеним позивачем у позовній заяві розрахунком трьох відсотків річних. Станом на листопад 2018 року, останній місяць за який є відомості, щодо індексу інфляції є жовтень 2018 року. Індексу інфляції підлягає борг з моменту спливу семиденного строку від дня пред`явлення першої вимоги тобто з 24.11.2017 року. Інфляційне збільшення боргу становить 900 грн. (сума боргу х процент інфляції) - сума боргу, (120000,00 грн. х 100,75%)-120000,00 .

3% річних від простроченої суми боргу становить 3 501 грн. та розраховується наступним чином: (сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення), 120000 грн. х 3 х 355 :365 : 100.

На підставі ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Враховуючи те, що відповідачка не надала доказів на спростування доводів та доказів позивача, таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість за договорами позики відповідачки перед позивачем на час розгляду справи складає 120 000,00 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 900,00 грн. і 3% річних - 3 501,00 грн.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1245,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 15, 76-82, 89, 133, 141, 223, 259, 258, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість за договорами позики від 11.10.2010 року та 01.11.2011 року в сумі 120 000,00 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 900,00 грн. і 3% річних в сумі 3 501,00 грн., а всього 124 401 грн. (сто двадцять чотири тисячі чотириста одна гривня).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1 245 грн. (одна тисяча двісті сорок п`ять гривень).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Сенаторов