Справа № 683/3333/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого - судді Завадської О.П.

при секретарі Васічевій О.В.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі судових засідань в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що не може оформити спадкові права через невідповідність правовстановлюючого документу на заявлене спадкове майно, в зв`язку з чим їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позов за обставин на його обґрунтування.

Представник відповідача - Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району також подав до суду заяву, якою визнав позов, просив справу розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Позов підлягає задоволенню в порядку, визначеному ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мартинівка Старокостянтинівського району Хмельницької області, про що складено відповідний запис № 7 згідно даних повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 14 березня 2006 року.

За змістом матеріалів спадкової справи Старокостянтинівської державної нотаріальної контори № 187/2008 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як дочка, являється єдиним спадкоємцем по закону, частково оформила свої спадкові права на частину спадкового майна.

До спадкового майна також входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 березня 1982 року за р. № 10 Вишнопільською сільською радою Старокостянтинівського району та зареєстрованого в Хмельницькому обласному бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації в реєстровій книзі № 75 (довідка Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації від 06 серпня 2019 року за № 896, матеріали інвентарної справи).

Аналогічна інформація зафіксована в довідці Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району за № 1233 від 05 грудня 2019 року згідно записів в книзі погосподарського обліку № 10 за 1991-1995 роки по Вишнопільській сільській раді Старокостянтинівського району.

Як вбачається зі змісту вищевказаного договору та реєстраційного посвідчення, в договорі покупцем зазначено ОСОБА_3 (чоловіка позивачки), при цьому цей договір зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 7, а право власності зареєстровано на ОСОБА_2 (батька позивачки).

З цих підстав державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори відмовив позивачці в оформленні спадкових справ на заявлене спадкове майно листом від 04 грудня 2019 року за № 3131/02-14.

У відповідності до матеріалів спадкової справи Старокостянтинівської державної нотаріальної контори № 170/2018 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , як його дружина, являється єдиним спадкоємцем по закону, частково оформила свої спадкові права на частину спадкового майна.

Відповідно до роз`яснень в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Приймаючи до уваги те, що позивачка є спадкоємцем після смерті і батька ОСОБА_2 , і чоловіка ОСОБА_3 , однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно у зв`язку з невідповідністю в правовстановлюючому документі даних про покупця та в реєстраційному посвідченні та даних погосподарських книг по сільській раді щодо власника заявленого спадкового майна, а також різним зазначенням реєстраційного номера нотаріальної дії, що не може бути виправлене в позасудовому порядку, тому права позивачки підлягають захисту, а позовні вимоги - задоволенню.

Вимог про стягнення судових витрат позивачка не заявляла.

Керуючись ст. 12, 13, ч. 4 ст. 206, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду. У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: с. Мартинівка Старокостянтинівського району Хмельницької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Вишнопільська сільська рада Старокостянтинівського району Хмельницької області, місце знаходження: с. Вишнопіль Старокостянтинівського району Хмельницької області, .

Суддя: