Справа № 203/805/20
УХВАЛА

16 березня 2020 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про виключення з опису та зняття арешту з майна, визнання права власності.

Ухвалою суду від 04.03.2020 року вказаний позов було залишено без руху, як такий, що не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України.

Разом із позовом позивачкою було подано заяву про його забезпечення, в якій остання просила зупинити стягнення та заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 до винесення рішення по справі, а також зупинити виконавче провадження №60498208.

Ухвалою суду від 04.03.2020 року вказану заяву було повернуто, як подану без дотримання вимог п.п.5,6,7 ч.1 ст.151 ЦПК України.

13.03.2020 року позивачкою повторно було подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення та заборони відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 до винесення рішення по справі, а також зупинення виконавчого провадження №60498208.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову після відкриття провадження у справі подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пунктом 2 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов може бути забезпечено шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до роз`яснень наданих в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що отримавши 13.03.2020 року ухвалу про залишення позову без руху, позивачка на теперішній час недоліки позовної заяви не усунула.

В поданій повторно заяві про забезпечення позову позивачка знов просила зупинити стягнення та заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 до винесення рішення по справі, а також зупинити виконавче провадження №60498208.

При цьому, позивачка знов не надала доказів стосовно того, за ким на теперішній час зареєстровано право власності на спірну квартиру; доказів щодо накладення арешту на квартиру постановою приватного виконавця Сивокозова О.М. від 05.11.2019 року та, що такий арешт накладався саме в рамках виконавчого провадження №60498208.

Крім того, враховуючи посилання позивачки на те, що арешт накладався в рамках виконавчого провадження, вирішення спору та питання про забезпечення позову стосується прав та інтересів стягувача у виконавчому провадженні.

Таким чином, забезпечення позову у запропонований позивачкою спосіб може призвести до порушення прав та інтересів стягувача, який позивачкою згідно поданого позову до участі у справі не залу-чався.

В поданій заяві позивачкою також не наведено пропозицій щодо зустрічного забезпечення, не зазначено ціну позову.

На вказані обставини, як підставу для повернення раніше поданої заяви про забезпечення позову, суд посилався в ухвалі від 04.03.2020 року.

Проте, звертаючись повторно з заявою про забезпечення позову, позивачка вказані недоліки не усунула.

Крім того, до поданої повторно 13.03.2020 року заяви позивачкою не надано доказів сплати судового збору за подачу останньої.

Вказане свідчить про невідповідність заяви вимогам п.п.5,6,7 ч.1, ч.6 ст.151 ЦПК України, що є підставою для повернення заяви згідно ч.10 ст.153 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявниці.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскарження учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя С.Ю.Казак