РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

22 вересня 2020 рокуСправа №451/782/19
Провадження № 2/451/218/20

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехові цивільну справу №451/782/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей Радехівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

встановив:

30 травня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей Радехівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В позовній заяві зазначають, що вони являються співвласниками в рівних частках буд. АДРЕСА_1 . Їм належить по 1/3 частці вказаного будинку, зокрема, це підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» №18674473 від 29.04.2008 року, згідно якого ОСОБА_3 належить 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на спадщину № НОМЕР_1 від 24.12.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» № 18674615 від 29.04.2008 року підтверджується належність ОСОБА_2 1/3 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 5179 від 24.12.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» № 18674563 від 29.04.2008 року підтверджується належність ОСОБА_1 1/3 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 5197 від 24.12.2007 року. Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2007 року видані Радехівською державною нотаріальною конторою на всіх співвласників. ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 (відповідачки по справі). З матір`ю відповідачки (її законним представником по справі) ОСОБА_5 вони розлучені, що підтверджується копією рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 квітня 2012 року (справа № 1327/1315/2012), рішення набрало законної сили 05.05.2012 року. У рішенні суду зазначено, що два роки вони після реєстрації шлюбу, 26 липня 2007 року, проживали у квартирі, яка належить матері ОСОБА_5 , а з 2009 року вона винаймає квартиру. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07.02.2019 року справа № 459/3619/18 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти в користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.11.2018 року й до досягнення дитиною повноліття. У позовній заяві про стягнення аліментів, ОСОБА_5 підтверджує той факт, що після розірвання шлюбу (10.04.2012 року) дитина (відповідачка по даній справі) проживає разом з нею у м. Червоноград, навчається у загальноосвітній школі № 10. На даний час, ОСОБА_1 одружений вдруге та має дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачка по справі формально зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , ніколи там не проживала з часу народження, що підтверджується актом про фактичне місце проживання від 06.05.2019 року № 357 Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області. Мати відповідачки відмовляється в добровільному порядку зняти її з реєстрації, мотивуючи це тим, що дитина набуде право власності на частку в будинку, що не відповідає дійсності та чинить позивачам перешкоди у розпорядженні будинком (вони не можуть такий продати). Просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні приватною власністю, шляхом позбавлення права користування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будинком АДРЕСА_1 .

Позивачі в судове засідання не з`явилися, від представника позивача ОСОБА_7 до суду поступила заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності довірителя, проти ухвалення заочного рішення не заперечили (а.с.116).

Законний представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, судова повістка повернулася без вручення адресату за закінченням терміну зберігання (а.с.110-113).

Представник третьої особи Служба у справах дітей Радехівської районної державної адміністрації Львівської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує в їх задоволенні (а.с.109).

Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив позивач та представник позивача.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зміст ст.405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватися цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім`ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є власниками будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданими 29.04.2008 р. Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності, які були видані на підставі свідоцтв про право власності на спадщину № 5188 від 24.12.2007 року, № 5179 від 24.12.2007 року, № 5197 від 24.12.2007 року (а.с.9-14).

З копії позовної заяви про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , поданої ОСОБА_5 в 2018 році до Червоноградського міського суду Львівської області, вбачається, що ОСОБА_5 вказала про місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з нею у м. Червонограді після розірвання шлюбу (а.с.15).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано 10 квітня 2012 року, що підтверджується копією рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10.04.2012 р. (а.с.18).

Відповідно до копії рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07.02.2019 року, з ОСОБА_1 стягуються аліменти у користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.16).

Згідно копії Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 07 серпня 2008 року, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі батьки значаться ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.17).

З Акту про фактичне місце не проживання №357 від 06 травня 2019 року, виданого Корчинською сільською радою Радехівського району Львівської області, вбачається, що відповідно до запису в будинковій книзі, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Враховуючи свідчення сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про підтвердження не проживання, більше п`яти років, за даною адресою гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає та навчається в м. Червоноград, депутатом Корчинської сільської ради ОСОБА_10 підтверджено факт не проживання, на момент обстеження, вище зазначеної дитини (а.с.20).

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 10 липня 2019 року № 465/7083/13-ц неповнолітні особи не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх не проживання у спірній квартирі, не можуть бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом.

Відповідно до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається зі змісту висновку Радехівської районної державної адміністрації Львівської області №03-26/390-11 від 25.02.2020 року, Радехівська районна державна адміністрація Львівської області вважає, що визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такою що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 , недоцільним та таким, що порушує її житлові права (а.с.59,60).

Разом з тим, позивачами було надано суду свідоцтво про право на спадщину від 24 грудня 2007 року з якого вбачається, що таке видано на 1/3 частину житлового будинку з погосподарськими будівлями ОСОБА_2 та на 1/3 частину - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9) .

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, судом встановлена наявність іншого житла на праві власності у матері неповнолітньої дитини, з якою остання фактично проживає, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де вони фактично проживають та в якій можлива реєстрація малолітньої дитини. В ході судового розгляду судом не встановлено будь-яких перешкод або неможливості реєстрації малолітньої дитини у зазначеному приміщенні. Враховуючи викладене, судом не встановлено будь-яких порушень прав дитини ОСОБА_4 на достатній життєвий рівень у разі визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинку АДРЕСА_1 .

Отже, виходячи з вимог ч.6 ст.19 СК України, суд не погоджується з висновком Радехівської районної державної адміністрації Львівської області №03-26/390-11 від 25 лютого 2020 року в частині встановлення тієї обставини, що втрата права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 малолітньою ОСОБА_11 , не відповідає її інтересам та порушує право дитини на достатній життєвий рівень у зв`язку з відсутністю житла, в якому можлива реєстрація малолітньої дитини. Суд вважає такі обставини є недостатньо обґрунтованими та спростовуються наданими позивачем доказами, зокрема Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У висновку відсутні будь-які відомості щодо перевірки Радехівською районною державною адміністрацією наявності іншого житла у ОСОБА_5 (матері дитини), а тому суд вважає зазначений висновок таким, що складений на підставі формально зібраних документів.

Приймаючи до уваги вищенаведене, ті обставини, що відповідач більше встановленого ст.405 ЦК України строку будинком АДРЕСА_1 без поважних причин не користується, має постійне місце проживання з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , суд вважає, що її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258-259,263-265,279,280,282 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , проживаючих АДРЕСА_1 судові витрати в розмірі 2305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Радехівського районного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 22 вересня 2020 року.