КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 376/870/20 Головуючий у 1 інстанції - Клочко В.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9408/2020 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

Розглянули у порядку письмового провадження в приміщені Київського апеляційного суду

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 22 квітня 2020 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "ШРБУ №100" Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку та моральної шкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 22 квітня 2020 року справу №376/870/20 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "ШРБУ №100" Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку та моральної шкоди, направлено за підсудністю для розгляду до Вишгородського районного суду Київської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 22 квітня 2020 року скасувати і направити справу до розгляду до Сквирського районного суду Київської області, посилаючись, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Дочірнього підприємства "ШРБУ №100" Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку та моральної шкоди.

Передаючи справу на розгляд до іншого суду, суд першої інстанції виходив із того, що дана справа має розглядатися Вишгородським районним судом Київської області, оскільки місцем знаходженням відповідача є село Демидів, Урочище Берізки 3, Вишгородського району, Київської області, що територіально не відноситься до Сквирського районного суду Київської області.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно частини першої статті 28 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснення, яке надано судам у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 04 травня 2020 року в справі №127/32955/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи зазначене, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення неправильної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статі 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 22 квітня 2020 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: