Ухвала

14 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 221/8810/19

провадження № 61-11688ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 10 липня 2020 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до відділу культури Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, треті особи: Волноваська районна рада Донецької області, ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом у якому просила: 1) визнати незаконним та скасувати наказ відділу культури

і туризму Волноваської районної державної адміністрації Донецької області

від 18 вересня 2019 року № 06-к про її звільнення із займаної посади згідно з пунктом 9 статті 36 КЗпП України, як таким, що прийнятий на підставі проведеного

в незаконний спосіб, з грубим порушенням вимог Закон, неуповноваженою особою та

з упередженим кандидатом від влади конкурсу, під час перебування позивача на лікарняному; 2) зобов`язати відділ культури Волноваської районної державної адміністрації Донецької області поновити її на посаді директора комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей» з 18 вересня 2019 року; стягнути з відділу культури Волноваської районної державної адміністрації Донецької області на її користь середній заробіток за час вимощеного прогулу.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року справу № 221/8810/19 визнано малозначною та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 01 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ начальника відділу культури і туризму Волноваської районної державної адміністрації Донецької області від 18 вересня 2019 року № 06-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора комунального закладу «Волноваський районний краєзнавчий музей» з 18 вересня 2019 року. Стягнуто з відділу культури Волноваської районної державної адміністрації Донецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25 216,80 грн з послідуючим утриманням всіх обов`язкових податків та платежів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 10 липня 2020 року апеляційну скаргу відділу культури Волноваської районної державної адміністрації задоволено. Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 01 квітня 2020 року скасовано. В задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

У серпні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 10 липня 2020 року, у якій скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржене судове рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що ця справа має виняткове значення для неї, а касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції

з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ,

від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним

з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду

і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі.

У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підстав вважати, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, немає.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ця справа має виняткове значення для неї

є безпідставними, оскільки у касаційній скарзі не наведено належного обґрунтування такого твердження.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу,

з оскарженим судовим рішеннями і, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 10 липня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу культури Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, треті особи: Волноваська районна рада Донецької області, ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат