КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2816/2020 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 вересня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Березовенко Р.В., Лівінського С.В.

за участю секретаря: Линок В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Національної поліції України на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Національної поліції Українипро усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

Разом з позовом, позивачкою подано заяву про забезпечення позову, якій просила заборонити Національній поліції України та її територіальним органам, до винесення судом рішення по справі, вилучати та обмежувати право користування транспортними засобами ВMW X4, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та Maserati Levante Diesel 3.0V6 275 HP AWD, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 , які належать на праві власності ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2019 року скасовано арешт, накладений на вищевказані транспортні засоби ухвалою Київського апеляційного суду від 22.01.2019 року та ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року в межах кримінального провадження № 0000322 від 29.10.2018 року.

Разом з тим, незважаючи на скасування накладених арештів, вказані транспортні засоби перебувають у розшуку інформаційної підсистеми «Гарпун» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», що унеможливлює користування та розпорядження ними, а прокурором та слідчим у кримінальному провадженні не вжито заходів щодо виключення інформації про їх розшук.

Відтак, враховуючи можливість працівників поліції у будь-який час зупинити та вилучити транспортні засоби, з посиланням на їх перебування у розшуку до з`ясування всіх обставин справи, виникла необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, оскільки їх невжиття унеможливить ефективний захист порушених прав позивача.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, - задоволено.

Заборонено Національній поліції України та її територіальним органам до винесення судом рішення по справі, вилучати та обмежувати право користування транспортними засобами ВMW X4, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та Maserati Levante Diesel 3.0V6 275 HP AWD, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 , які належать на праві власності ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, апелянт Національна поліція України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції постановити нову, якою у задоволені заяви про застосування заходів забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вжиті заходи забезпечення позову є не спів мірними із заявленими позовними вимогами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, суд першої інстанції виходив, з того, що працівники поліції у будь-який час можуть зупинити та вилучити автомобілі ВMW X4, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та Maserati Levante Diesel 3.0V6 275 HP AWD, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 , з посиланням на перебування транспортних засобів у розшуку до з`ясування всіх обставин, а тому вважав даний спосіб забезпечення співмірним із заявленими позовними вимогами.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Відповідно до ст. 149 ч. 2 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зі змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач просив зобов`язати Національну поліцію України внести відомості про припинення розшуку до інформаційної підсистеми «Гарпун» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України»

Відповідно до п. 2, 4 Розділу V Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 497 від 13.06.2018 року, підставою для внесення відомостей, зазначених у пункті 1 цього розділу, до ІП "Гарпун" є заява (повідомлення) особи про вчинене кримінальне правопорушення чи іншу подію або рапорт поліцейського, що надійшли до органу (підрозділу) поліції, із зазначенням інформації про ТЗ. У разі припинення розшуку ТЗ слідчий упродовж доби подає до чергової служби завірену у встановленому законом порядку копію постанови про припинення розшуку ТЗ із зазначенням виду, марки, моделі, реєстраційного номера ТЗ, номера кримінального провадження, дати і підстави припинення розшуку.

Натомість, колегія суддів враховуючи положення ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо. Тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що при розгляді вказаної заяви суд першої інстанції дійшов не вірного висновку, щодо забезпечення позову, шляхом заборони Національній поліції України та її територіальним органам до винесення судом рішення по справі, вилучати та обмежувати право користування транспортними засобами ВMW X4, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та Maserati Levante Diesel 3.0V6 275 HP AWD, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 , які належать на праві власності ОСОБА_1 , так, як позивачем не було надано доказів щодо обставин настання такої події в майбутньому, а саме вилучати та обмежувати право користування транспортними засобами.

Окрім того, колегія суддів враховуючи вище викладене, бере до уваги лист Національної поліції України, що до того, що відомості про розшук транспортних засобів ВMW X4, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та Maserati Levante Diesel 3.0V6 275 HP AWD, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 , у системі «Гарпун» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» наявна, однак самі постанови про припинення розшуку від ініціаторів розшуку, а саме Служби Безпеки України та Генеральної прокуратури України до Національної поліції України не надходили. ( а.с. 95-96)

Відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, а заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А тому, колегія суддів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що судом першої інстанції було порушено ч. 3 ст. 150 ЦПК України, принцип співмірності заходів забезпечення позову, оскільки позивачем не доведено, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість постановленої ухвали судом першої інстанції.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст., 367, ч. 1, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національної поліції України задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року скасувати, справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський