печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9347/20-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмара-онлайн» про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказано, що заявником та ТОВ «Туча», яка була перейменована на ТОВ «Хмара-онлайн», 20 травня 2010 року укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого було надано Товариству безпроцентну позику на суму 500 000 грн з строком повернення до 10 січня 2018 року. Оскільки грошові кошти не були повернено заявникові, вона направила письмову вимогу про повернення коштів, яка була отримана директором ТОВ Юдіним В . В.

Згодом, як зазначено у заяві, під час підготовки позовної заяви до суду, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, заявник дізналася, що 20 грудня 2019 року у ТОВ «Туча» змінився керівник, назва стала «Хмара-онлайн» та визначено її нову адресу: м . Київ, вул. М . Бойчука , буд . 13.

На переконання заявника, таким чином відповідальні особи ТОВ «Туча» намагаються уникнути відповідальності за несплату боргу та не повернути суму боргу шляхом можливої реорганізації чи ліквідації юридичної особи.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою ст. 150 ЦПК України передбачено види заходів забезпечення позову, які можуть вживатися як по одному, так й у сукупності, як зазначено частиною другою вказаної статті Кодексу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі вжиття таких заходів без наміру власника відчужити майно та заборона його відчуження жодним чином не впливає на правовий статус прав і законних інтересів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Стороною позивача в обґрунтування доводів необхідності вжиття заходів забезпечення позову зазначено серед всього, те, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, заявник дізналася, що 20 грудня 2019 року у ТОВ «Туча» змінився керівник, назва стала «Хмара-онлайн» та визначено її нову адресу: м. Київ, вул. М. Бойчука, буд. 13 .

Такі доводи суд розцінює критично, в першу чергу, оскільки як вбачається з витягу із згадуваного Реєстру № від 20 лютого 2020 року, з початку діяльності, а саме з 12 липня 2002 року, керівники товариства змінювалися неодноразово, зміна назви та місцезнаходження не є безумовними ознаками припинення юридичної особи як шляхом реорганізації, так і її ліквідації.

Окрім того, слід вказати, що із вимогою про повернення суми боргу до керівництва Товариства заявник звернулася 23 січня 2019 року, а остання зміна керівника відбулася 18 грудня 2019 року. Така послідовність подій не дає підстави пов`язувати вчинення таких дій з наміром уникнення відповідальності за неможливість виконати грошове зобов`язання.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із вимогою позову, суд приходить до висновку, що заява не достатньо обґрунтована, підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду не вбачаються, відтак заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню за наведеного обґрунтування заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя І. В. Литвинова