П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/5201/16-ц

Номер провадження 22-ц/804/623/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,

секретар - Сидельнікова А.В.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 ,

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2019 року, у складі судді Федотової В.М., повний текст рішення складено 09 грудня 2019 року,

у справі за позовом - Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

25 квітня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 22006,80 грн за кредитним договором № б/н від 22 жовтня 2008 року.

Позовна заява мотивована тим, що 22 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених кредитним договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка своєчасно кошти на погашення заборгованості не повернула, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 22006,80 грн, з яких: 10197,24 грн - заборгованість за кредитом, 9523,52 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1000 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн -штраф (фіксована частина), 1036,04 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2016 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом 10197,24 грн., заборгованість за відсотками - 9523,52 грн., а всього 19720,76 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати на сплату судового збору 1234,83 грн.

14 листопада 2017 року відповідачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2017 року вказане заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

25 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», про визнання недійсним договору про надання банківських послуг, уточнивши позов, просила визнати договір б/н від 22 жовтня 2008 року про надання банківських послуг, укладений між сторонами у справі, недійсним.

В мотивування зустрічного позову зазначила, що заперечує проти факту укладення спірного договору про надання банківських послуг та факту його підписання. В 2008 році, оформлюючи пенсійну картку, Банком їй було надано другу картку для здійснення поточних розрахунків. Не надаючи будь-яких роз`яснень Банк видав їй таку картку та їй на підпис були надані незаповнені відповідачем бланки документів, зміст яких їй не було доведено, не роз`яснено про те, що вона отримує кредитну картку, за якою необхідно сплачувати відсотки та будь-які штрафні санкції. Вважає, що Банк ввів її в оману під час оформлення картки. Вона не заперечує факт користування платіжною карткою, яку отримала в Банку, але вважала, що користувалася не кредитними коштами, а виключно особистими грошовими коштами, які періодично вносила на картковий рахунок та які перераховувалися з її пенсійної картки. За період з 2008 року по 2016 рік нею внесено на особистий картковий рахунок 40160,00 грн, а знято 34783,00 грн. Довідка про умови кредитування нею не підписувалася. Вона не мала наміру укладати договір про надання банківських послуг і отриму¬вати кредитні кошти, а також не давала згоду на те, що Анкета-заява разом з «Умовами», «Пам`яткою клієнта», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає Договір про приєднання, який вона начебто уклала з відповідачем. Вона з відповіда¬чем не погоджувала та не підписувала нараховані Банком відсотки, штрафні санкції, що свідчить про відсутність обов`язку їх сплатити. Зміст наданої Банком копії анкети-заяви зводиться до того, що позичальник лише висловив бажання на отримання кредитного ліміту, що не може вважатися обопільно досягнутою між сторонами згодою на укладення спірного договору. Вважає, що надані відповідачем в якості доказів копії заяви-анкети та довідки про умови кредитування не можуть бути належними доказами, оскільки Банком не надані оригінали таких документів. Звернення Банку з позовом про стягнення з неї заборгованості відбулося після закінчення строку дії спірного договору б/н від 22 жовтня 2008 року, що відповідає строку дії картки, тобто з пропуском строку позовної давності. Строк дії платіжної картки, яка видана їй, становив два роки і закінчувався 31 жовтня 2010 року, а Банк звернувся з позовом в квітні 2016 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 травня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті до спільного розгляду з цивільною справою за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання договору б/н від 22.10.2008 р. про надання банківських послуг недійсним.

Роз`яснено ОСОБА_1 право на пред`явлення позову у загальному порядку.

Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами повернуто ОСОБА_1

30 травня 2018 року ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції позовну заяву до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 червня 2018 року справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг об`єднано в одне провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 липня 2018 року об`єднану справу направлено до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області за підсудністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 жовтня 2008 року в розмірі 17809 гривень 98 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 10197 гривень 24 копійки та з заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 7612 гривень 74 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 1115 гривень 20 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що підписавши заяву ОСОБА_1 підтвердила про своє ознайомлення з додатками до договору та приєдналася до нього на умовах визначених банком, з чого в свою чергу випливає, що Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Суд прийшов до висновку, що вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10197,24 грн є обґрунтованими, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті.

Щодо нарахованих Банком процентів за користування кредитом суд виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження виконання Банком свого обов`язку проінформувати позичальника про зміну відсоткової ставки, тому при розрахунку заборгованості за кредитним договором використано первинно встановлену в договорі процентну ставку 22,8% річних.

Суд прийшов до висновку про стягнення відсотків за користування кредитом в межах заявлених вимог є період з 01 січня 2013 року (дати зміни банком відсоткової ставки) по 31 березня 2016 року, оскільки позивач звернувся до суду 25 квітня 2016 року, а строк дії картки продовжувався до 08.2016 року. Стягуючи з відповідачки на користь позивача заборгованість за відсотками за користуваннями кредитом, суд виходив із розрахунку первісно встановленої та погодженої сторонами відсоткової ставки у розмірі 22,8% річних, та виходячи з реального залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 197,24 грн, за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року, що становить 7612,74 грн (10197,24*0,063%*1185=7612,74 грн), де 10197,24 грн - заборгованість за кредитом; 1182 - кількість днів прострочення; 22,8%/360=0,063%.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення штрафів, суд виходив з того, що відповідачка зареєстрована в зоні проведення АТО - у місті Маріуполі Донецької області та на неї поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив з того, що ОСОБА_1 при укладенні договору була належним чином ознайомлена з видами та умовами кредитування, проти таких умов позичальниця не заперечувала. Суд також виходив з того, що обов`язок доказування не підписання спірних документів анкети-заяви ОСОБА_1 від 22 жовтня 2008 року та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 22 жовтня 2008 року, покладений на позивачку за зустрічним позовом, яка будь-яких клопотань про призначення судової-почеркознавчої експертизи у судовому засіданні не заявляла, а тому належним доказом не довела заявлені позовні вимоги. Також ОСОБА_1 не довела наявності ознаку омани з боку банку при укладанні договору б/н від 22 жовтня 2008 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

02 січня 2020 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , подала через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку, а зустрічний позов ОСОБА_1 до Банку про визнання недійсним кредитного договору задовольнити.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , залишено без руху.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 31 січня 2020 року справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , мотивована тим, що судом не враховано, що позивачем за зустрічним позовом заперечується факт укладання спірного договору та його підписання у наданому Банком вигляді, підпис у заяві та довідці про умови кредитування виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Крім того, суд виходив з того, що між сторонами у справі укладено договір б/н від 22 жовтня 2008 року, однак в матеріалах справи міститься лист Банку від 20 червня 2017 року, в якому зазначено, що між ними укладено договір від 15 серпня 2008 року за № SAMDN .

Судом залишено поза увагою, що на фото, яке надав Банк в якості доказу укладання спірного договору, зображена інша особа, а номер кредитної карти на фото не співпадає з номером картки, яка начебто видавалась ОСОБА_1 .

Судом не встановлено підтверджень того, що Умови та Правила, Тарифи були додатком до заяви та не містять підпису ОСОБА_1 . Банком не надано Пам`ятку клієнта, яка видається позичальнику і визначає, зокрема, умови кредитування, вид кредитної картки, що свідчить про відсутність між сторонами відносин кредитування. Другий примірник спірного договору ОСОБА_1 . Банком не видавався, не було роз`яснено в письмовій формі про умови кредитування, форми його забезпечення, необхідність сплати процентів та штрафних санкцій.

Судом не застосовано до вимог Банку позовну давність, та не враховано, що строк дії платіжної картки і строк дії договору спливає 22 жовтня 2012 року.

Не відповідає фактичним обставинам справи твердження суду, що ОСОБА_1 не заявлялось клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки таке питання ставилось в запереченні на позовну заяву, адресовану до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Судом не враховано висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14.

Також судом не враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відзив на апеляційну скаргу позивач до суду не подав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

З наданої позивачем до матеріалів справи копії та оригіналу заяви ОСОБА_1 від 22.10.2008 року, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 22.10.2008 року, вбачається, що відповідачка звернулася до ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" із заявою про укладення договору з надання банківських послуг з відкриттям карткового рахунку та видачі платіжної картки - кредитка «Універсальна», з процентною ставкою на місяць 1,9% (22,8% на рік) (том 1, а.с. 7, 8).

Своїм власним підписом в анкеті - заяві позичальника ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає Договір про приєднання. Дана інформаціє є загальнодоступною, однаковою для всіх клієнтів банку та викладена у вигляді стандартних форм.

Тобто договір укладений між сторонами є за своєю формою фактично договором приєднання, відповідно до приписів ст. 634 ЦК України.

Підписавши заяву ОСОБА_1 підтвердила про своє ознайомлення з додатками до договору та приєдналася до нього на умовах визначених банком, з чого в свою чергу випливає, що Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Отже, даний договір про надання банківських послуг є чинним та згідно приписів ст. 204 ЦК України правомірним, а тому його умови є обов`язковими для сторін.

Відповідачка зобов`язалася щомісячно в строки, визначені Умовами договору, здійснювати погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами згідно Умов.

Згідно з відомостями, наданими позивачем відповідачці ОСОБА_1 на номер « НОМЕР_1 » були надіслані повідомлення про те, що за карткою «Універсальна» ставка за використання кредитних коштів становитиме: з 01.01.2013 року до 2,5% на місяць, з 01.09.2014 року до 2,9% на місяць, з 01.04.2015 року до 3,6% на місяць (том 2, а.с. 188-190).

Згідно з довідкою АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 12.07.2018 року ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 22.10.2008 року отримала картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 08.2016 року (том 2, а.с. 16).

Після укладання договору, відповідач користувався виданою карткою «Універсальна», здійснюючи платежі, розрахунки та поновлюючи рахунок, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку (том 1, а.с. 4, 6, 197-204). Відповідачка не спростовує дані докази, напроти в своєму позові вона підтверджує факт користування карткою.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачка належним чином та у встановлені договором строки не виконала умови договору, у зв`язку з чим станом на 31.03.2016 року має заборгованість за кредитом 10197,24 гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом 9523,52 грн.

Згідно з умовами договору, які були погодженими сторонами, базова відсоткова ставка за кредитом становить 22,8% річних, яка нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Судом встановлено, що банком нарахована сума штрафів, за період починаючі з 14.04.2014 року, що не відповідає положенням Закону України від 06 вересня 2014 року № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», тому стягненню заборгованості за пенею та комісією - 1000,00 гривень; штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 1036,04 гривень, які нараховані за невиконання зобов`язання відповідачем після 14 квітня 2014 року не підлягають.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 при укладенні договору була належним чином ознайомлена з видами та умовами кредитування, проти таких умов позичальниця не заперечувала.

ОСОБА_1 , всупереч покладеному на неї ч.1 ст.81 ЦПК обов`язку, не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

14 лютого 2020 року під час перегляду справи апеляційним судом, надійшла заява відповідачки ОСОБА_1 про відмову від її позову до Банку про визнання недійсним договору про надання банківських послуг на підставі статті 373 ЦПК України.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про відмову від позову задоволено та прийнята її відмова від позову.

Визнано нечинним рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг.

Закрито провадження у справі № 263/5201/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», про визнання недійсним договору про надання банківських послуг, в частині позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», про визнання недійсним договору про надання банківських послуг.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, згідно частини 1 статті 376 ЦПК України, є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в особі її представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 , які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Шишелової Н.В., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміні рішення суду в частині задоволених позовних вимог Банку та судового збору з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2008 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, в якій сторони узгодили умови надання їй банківських послуг у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку, який на час укладення оскаржуваного договору становив 250 грн, сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % на місяць із розрахунку 360 на рік, а також строк дії кредитного ліміту, який співпадає зі строком дії платіжної картки до 08.2012 року (т. 1 а.с.7).

З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить ті ж самі умови кредитування, які сторони узгодили у довідці-анкеті щодо сплати щомісяця процентів за користування кредитними коштами, вбачається, що ОСОБА_1 22 жовтня 2008 року ознайомлена з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», правилами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (т. 1 а.с.8).

Заперечуючи проти позову Банку про стягнення заборгованості за кредитним № б/н від 22 жовтня 2008 року, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не укладала зазначений договір, оскільки не була ознайомлена та не підписувала наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, остання, в особі свого представника ОСОБА_2 в запереченнях на позов не спростовувала підписання анкети - заяви, користування кредитною карткою, списання банком коштів на погашення кредиту з її пенсійної картки та про збільшення банком кредитного ліміту до 10700 грн (т.1 а.с.94 -97).

За вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність належного ОСОБА_1 підпису у анкеті -заяві та довідці про умови кредитування, та зазначаючи, що вони виконані іншою особою, остання не надала будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів.

Судом першої інстанції стороні відповідачки ОСОБА_1 роз`яснювалось право заявити клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи на предмет відсутності підпису ОСОБА_1 у анкеті-заяві, довідки про умови кредитування, від проведення якої остання відмовилась.

Про те, що ОСОБА_1 відмовилась від проведення судової почеркознавчої експертизи підтвердив в апеляційному суді її представник.

Крім того в суді першої інстанції та в апеляційному суді відповідачка ОСОБА_1 та її представник підтвердили, що ОСОБА_1 представниками позивача було запропоновано отримати кредитний ліміт в розмірі 250 грн., відповідачка підписувала надані представником позивача бланки, отримала кредитну картку, якою постійно користувалась, знімала та вносила кошти на поповнення рахунку, розраховувалась в торгівельній мережі.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання відповідачки на те, що працівниками Банку надавались їй незаповнені бланки, оскільки представник позивача заперечує пояснення відповідачки в цій частині, а інших доказів з цього приводу надано не було, та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Випискою по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , підтверджується активне користування останньою наданим Банком кредитним лімітом, який з 24 серпня 2011 року був збільшений до 10700 грн (т.1 а.с.73 -80, 197 - 204, т. 2 а.с.154).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо зміни Банком умов кредитування в односторонньому порядку, пов`язаних зі збільшенням кредитного ліміту, оскільки зобов`язання щодо сплати відсотків у позичальника виникають тільки у разі використання кредитного ліміту, та не пов`язані з розміром коштів, які знаходяться на рахунку позичальника та не використані ним.

Як вбачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за спірним кредитним договором ОСОБА_1 отримала три кредитні картки: № НОМЕР_2 з датою відкриття 15 серпня 2008 року та зі строком дії до серпня 2012 року, № 776603 з датою відкриття 12 серпня 2010 року та зі строком дії червень 2014 року, № 613765 з датою відкриття 17 серпня 2012 року та зі строком дії серпень 2016 року (т.2 а.с.158).

З наведених вище виписок по рахунку, відомості яких узгоджуються з наданим Банком до позовної заяви розрахунком заборгованості, вбачається, що з часу відкриття кредитної лінії ОСОБА_1 знімала кредитні кошти, розраховувалась ними в торговій мережі та за надані послуги, а також вносила кошти на погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, за домовленістю між сторонами Банком з її пенсійного рахунку також направлялись кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Останній платіж на погашення кредиту ОСОБА_1 було здійснено 27 квітня 2015 року на суму 300 грн.

Активне користування ОСОБА_1 наданими Банком кредитними коштами включно до 27 квітня 2015 року, спростовує доводи апеляційної скарги щодо неотримання ОСОБА_1 двох останніх кредитних карток, зі строком дії останньої до серпня 2016 року, оскільки без кредитної картки неможливо здійснювати операції по зняттю коштів, сплаті послуг та розраховуватися в торговій мережі.

Апеляційний суд критично відноситься і до аргументів апеляційної скарги, направлених на спростування укладення між сторонами кредитного договору, зазначаючи про те, що ОСОБА_1 вважала, що використовує свої кошти, які зараховуються на її картковий рахунок для отримання пенсії.

З наведених вище виписок по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що вперше ОСОБА_1 використала кредитний ліміт в сумі 247,20 грн 24 жовтня 2008 року, тоді як внесла кошти на рахунок лише 25 листопада 2008 року у сумі 100 грн; 07 вересня 2009 року відповідач використала 698,47 грн., а внесено нею до цього часу лише 502 грн.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що під час укладення оспорюваного кредитного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили умови даного правочину щодо сплати позичальником процентів за користування кредитом та погодилися з ними.

Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 погодилась з метою його використання та встановленими умовами, отриманням кредиту зі сплатою за його використання процентів у розмірі 1,9% на місяць, що становить 22,80 % річних, в подальшому погашала кредитну заборгованість протягом тривалого часу, та не зверталась до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляла жодних претензій з приводу того, що їй незрозумілі умови кредитного договору.

На виконання умов договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 без заперечень отримувала кредитні картки, тривалий час користувалась наданим кредитним лімітом, виконуючи свої зобов`язання з повернення цих коштів та сплати відсотків за користування ним.

З огляду на наведене вище, судова колегія не вбачає підстав дійти висновку, що між сторонами не був укладений зазначений договір, та щодо неузгодження між сторонами умов сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Встановив, що строк дії кредитного ліміту, який відповідно до погоджених між сторонами умов, співпадає зі строком дії кредитної картки та закінчується 31 серпня 2016 року, а з даним позовом Банк звернувся до суду 25 квітня 2016 року, колегія суддів погоджується і з висновком суду, що Банк має право вимагати стягнення заборгованості за даним кредитом та заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Апеляційний суд вважає помилковою позицію відповідачки ОСОБА_1 , в особі її представника ОСОБА_2 , що початком строку позовної давності є закінчення строку дії первісної кредитної картки, тобто серпень 2012 року, оскільки як було встановлено, строк дії останньої отриманої ОСОБА_1 кредитної картки спливає 31 серпня 2016 року. Крім того, після закінчення вказаного відповідачем строку дії первісної кредитної картки, позичальник ОСОБА_1 постійно користувалась кредитними коштами, та здійснювала операції, пов`язані з поверненням коштів.

Не заслуговують на увагу і доводи щодо пропуску Банком строку позовної давності з посиланням на те, що позивач мав звернутися з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості після невнесення останньою в повному обсязі коштів на повернення кредиту, що мало місце ще у вересні 2012 року, оскільки в жовтні 2012 року відповідачка погасила прострочену заборгованість та подальшому вийшла на прострочку лише 30 червня 2015 року (т.1 а.с.4-6).

З висновком суду першої інстанції про те, що Банк не пропустив строк звернення до суду з даним позовом та щодо наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, розмір якої становить 10197 грн 24 коп., апеляційний суд погоджується в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч. 4 цієї статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно із статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки представником відповідачки ОСОБА_1 заперечується отримання через SMS-повідомлення про зміну відсоткової ставки та погодження нею підвищеної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати позичальника ОСОБА_1 про зміну відсоткової ставки з 22,80 % до 30,00% з 01 січня 2013 року, з 30,00% до 34,80%, починаючи з 01 вересня 2014 року та з 34,80% до 43,80% починаючи з 01 квітня 2015 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо проведення розрахунку заборгованості по процентам за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року, виходячи із процентної ставки 22,80 % на рік згідно умов договору та в межах строку дії договору.

Разом з тим, погоджуючись з висновком суду про наявність підстав для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, судова колегія не може погодитися з розміром їх стягнення, який суд визначив за період з 01 січня 2013 року, тобто з часу збільшення Банком процентної ставки, по 31 березня 2016 року, в розмірі 7612,74 грн з огляду на наступне.

Розраховуючи заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за кредитом з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року становить 10197,24 грн. та не звернув уваги на те, що розмір поточної та простроченої заборгованості за кредитом за вказаний період не була постійною та неодноразово змінювалась, а крім того станом на 01 січня 2013 року у ОСОБА_1 малась заборгованість за процентами у розмірі 211,74 грн.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачка за вказаний період вносила кошти на повернення кредитної заборгованості та Банком на погашення процентів за користування кредитними коштами розподілено за вказаний період 7498,72 грн.

На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку щодо розміру заборгованості за процентами в сумі 7612,74 грн.

Приймаючи до уваги розмір поточної та простроченої заборгованості за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року, обумовленою в договорі процентною ставкою 1,9% щомісяця або 22,80% річних, що розраховуються виходячи з 360 днів, розмір процентів за користування кредитними коштами в грошовому виразі становить 7979,08 грн., яка розрахована за формулою (Р (Розмір заборгованості ) х 22,8 (відсоткова ставка) : 100 : 360 х К (кількість днів прострочки).

Враховуючи, розмір заборгованості за процентами на 01 січня 2013 року 211,74 грн та розмір сплачених процентів за вказаний період 7498,72 грн, загальний розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку становить 692,10 грн. (211,74 грн + 7979,08 грн) - 7498,72 грн = 692,10 грн), у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині присудженого розміру заборгованості підлягає зміні в порядку ст. 376 ЦПК України.

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14, та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у вказаних справах встановлені інші обставини і правовідносини, ніж у даній справі.

Мотивуючи апеляційну скаргу щодо неукладення між сторонами кредитного договору № б/н від 22 жовтня 2008 року, відповідач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 необгрунтовано послається на відповідь Банку, а якій зазначено, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг від 15 серпня 2008 року за № SAMDN , оскільки як вбачається з пояснень представника позивача, у відповіді наведена дата старту оформлення пластикової картки, яка була видана ОСОБА_1 в день відкриття банківського рахунку 22 жовтня 2008 року, та зазначений внутрішній банківський кодифікатор.

Переглядаючи справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування або його зміні в іншій частині.

Щодо стягнення судового збору

Відповідно до вимог пункту 4 ч.1 статті 382 ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення, в резолютивній частині постанови апеляційний суд вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» колегія вважає, що позивачу, на підставі статті 141 ЦПК України, слід відшкодувати понесені витрати по оплаті судового збору - у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Встановлено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн. за ціною позову 22006,80 грн (т.1 а.с. 1).

Оскільки під час перегляду справи в апеляційному суді, розмір заборгованості відповідача перед банком визначено в сумі 10889,34 грн (10197,24 грн + 692,10 грн), що становить 49,48% задоволених вимог, то розмір відшкодування судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції становить 681,83 грн (1378 х 49,48%:100%).

За подачу апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 2067 грн (т.2 а.с. 232).

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню судовий збір 1044,25 грн, що становить 50,52% від не задоволених вимог Банку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає зміні щодо розміру процентів за користування кредитними коштами та в частині відшкодування судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування або зміні не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2019 року змінити в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» та судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 жовтня 2008 року станом на 31 березня 2016 року, яка складається з заборгованості за кредитом 10197 (десять тисяч сто дев`яносто сім) гривень 24 копійки та заборгованості за процентами за користування кредитом 692 (шістсот дев`яносто дві) гривні 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» () судовий збір 681 (шістсот вісімдесят одну) гривню 83 копійки.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір 1044 (одну тисячу сорок чотири) гривні 25 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 13 березня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

О.М.Пономарьова