Справа № 654/4228/19
Провадження №2/654/360/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Сіянко В.М.,

за участю секретаря Петришак В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , який є громадянином Німеччини, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 144617,60 грн. як еквівалент 4882,87 євро які відповідачка безпідставно отримала від позивача протягом 2017-2018 років, які він перерахував відповідачці на її лікування, хоча насправді це було обманом. Відповідачка обіцяла повернути ці кошти добровільно в телефонній розмові з ним, але своїх обіцянок не виконала. З посиланням на ст. 1212 ЦК України просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав вимоги, зазначені у позовній заяві та наполягав на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові. У відповіді на відзив заперечив фактичні шлюбні відносини між сторонами, мотивуючи це тим, що позивач з 2013 року перебуває у зареєстрованому в Німеччині шлюбі, від якого має дитину, а додані відповідачкою фото не свідчать про наявність фактичних шлюбних відносин між сторонами та правомірність утримання коштів відповідачкою.

Представник відповідачки ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав, надав до суду відзив на позов, суть якого зводиться до наступного. Відповідачка жодним чином не вводила позивача в оману, а навпаки саме позивач вводив її в оману, обіцяючи побратися з нею у майбутньому. Сторони познайомилися між собою у 2017 році через мережу Інтернет. Позивач після тривалого спілкування з відповідачкою неодноразово приїздив до неї в Україну, проживав з нею у будинку її батьків, де проживала вона зі своєю дитиною. Відповідачка також відвідувала позивача у Німеччині. Тобто між сторонами склалися фактичні шлюбні відносини. Кошти відповідачкою набуті в незаборонений законодавством спосіб, передбачений ст. 11 ЦК України та надавалися позивачем добровільно на покращення матеріально-побутового становища відповідачки як майбутньої дружини позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з грудня 2017 по листопад 2018 позивач перерахував, а відповідачка отримала 4882,87 євро, що не заперечувалося сторонами і підтверджується роздруківкою грошових переказів системи Вестерн Юніон (а. с. 9-10) та іншими платіжними документами (а. с. 11-12).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила, що позивач у вересні 2018 року приїздив до відповідачки, яка доводиться їй донькою, в Україну, вони проживали 10 днів разом у будинку, в якому мешкала відповідачка, мали стосунки як чоловік і дружина, за наполяганням позивача та за кошти останнього придбавалися речі для відповідачки та її дитини, вимагав, щоб дитина відповідачки називала його батьком, привозив подарунки, оплатив їй дорогу в Німеччину та назад, він поводив себе як наречений та обіцяв оформити між ними стосунки (одружитися) в майбутньому, позивач називав її мамою, і тільки коли відповідачка поїхала до позивача в Німеччину, то дізналася, що позивач її обманював, що він є одружений та має у шлюбі дитину і наміру одружуватися на ній він не має. Зі слів відповідачки їй відомо, що в Німеччині позивач примушував відповідачку шляхом застосування до неї фізичного насилля знімати відео еротичного характеру, яке викладав в мережу Інтернет, вів себе агресивно по відношенню до відповідачки, примушував її займатися проституцією, вона від нього втекла, повернулася в Україну і після цього їх стосунки припинилися, а позивач почав вимагати повернення коштів, які він добровільно пересилав відповідачці як своїй нареченій, а також присилав різних людей, які від його імені вимагали повернення грошей та погрожували відповідачці та її батькам фізичною розправою. Кошти позивач присилав добровільно, наполягав, щоб відповідачка їх отримувала і остання у нього їх не просила. Також перед приїздом позивач переказав відповідачці 600 євро і попросив, щоб вона поміняла їх на гривні, щоб коли він до неї приїде, щоб він міг їх витрачати, що ним і було зроблене.

Показання свідка опосередковано підтверджуються даними про перетин кордону відповідачкою, яка 15.12.2018 виїхала з України, а 29.12.2018 повернулася до України і після цієї поїздки позивач кошти відповідачці не перераховував, що свідчить про припинення між ними стосунків.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Друга частина ст. 1212 ЦК України передбачає, що підставою виникнення зобов`язання із безпідставного збагачення можуть бути як дії набувача майна або потерпілого, так і події. При цьому поведінка набувача майна може бути як правомірною (коли він набуває майно внаслідок помилки, без умислу зі своєї сторони), так і неправомірною (коли набувач майна свідомо подає підроблені документи для отримання пільги або здійснює якісь інші неправомірні діяння з метою отримання безпідставного збагачення).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою та другою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Перерахувавши відповідачці 4882,87 євро позивач діяв добровільно, розпорядився своїм майном (коштами) із власної волі як власник такого майна і такі дії позивача закону не суперечать.

Таким чином, позивачем у судовому засіданні не доведено саме безпідставності отримання відповідачкою від нього коштів в сумі 4882,87 євро, тобто що ці кошти відповідачка отримала чи внаслідок помилки позивача, чи внаслідок обману з боку відповідачки чи з інших підстав (обставин), які могли б свідчити про відсутність волі позивача як власника майна (коштів) на розпорядження ними на власний розсуд (перерахування їх відповідачці) чи викривлення волевиявлення позивача внаслідок отримання від відповідачки неправдивої інформації чи будь-якої іншої безпідставності отримання коштів відповідачкою, а також наявності зобов`язань у відповідачки щодо повернення цих коштів. З наданих позивачем роздруківок телефонних розмов між сторонами не можливо зробити конкретний висновок щодо суми коштів, їх походження та їх правову природу.

Позивач, як власник майна, не обмежений у його розпорядженні, у тому числі відчуженні у будь-який правомірний спосіб будь-якій особі, у тому числі і відповідачці, якщо його воля була правлена саме на таке розпорядження своїм майном і його волевиявлення не було викривленим чи помилковим, а тому позивачем не доведено, що перераховані ним відповідачці кошти в сумі 4882,87 євро є безпідставно збереженим відповідачкою майном і що таке майно підлягає поверненню йому саме на підставах ст. 1212 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 16, 316, 317, 319, 1212 ЦК України, ст.ст.12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 21 вересня 2020 року.

Суддя В. М. Сіянко