Справа № 444/1819/20
Провадження № 2/444/842/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Сагаль Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області,третя особа: Рава-Руська державна нотаріальна контора про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка просить встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа, що Державний Акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ № 023477 від 02.11.2002 р., виданий Лавриківською сільською радою, площею 0.85 гектарів в межах згідно плану на ім`я ОСОБА_2 належить ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Зазначає, що після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. За час свого життя померлий склав заповіт від 22.01.2003 року, яким заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось дочці ОСОБА_1 . Заповіт не змінено та не скасовано.

Вказує, що як вбачається із копії довідки № 624 від 11.06.2020 р. виданої виконкомом Лавриківської сільської ради, що ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована разом із померлим ОСОБА_2 , до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та разом вели спільне господарство (в матеріалах спадкової справи).

У зв`язку з чим, позивачка звернулась в Рава-Руську ДНК Головного територіального управління юстиції у Львівській області для отримання свідоцтва про права на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 . Нотаріус завів спадкову справу № 104/2020, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, але відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , оскільки не встановлений факт, що має юридичне значення, а саме у Державному Акті на право приватної власності на землю, серія ІУ-ЛВ № 023477, який належав спадкодавцю, по батькові власника цієї земельної ділянки вказане як « ОСОБА_3 », що підтверджується листом № 227/01-16 від 16.06.2020 р., а в свідоцтві про смерть « ОСОБА_4 ». Нотаріусом було усно роз`яснено, щоб встановити факт приналежності Державного Акту на право приватної власності на землю, серія ІУ-ЛВ № 023477 померлому ОСОБА_2 , їй потрібно звернутись в суд.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Просить задоволити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду листа, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомлено. Клопотань не подано.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів, зважаючи також на подані позивачем та представником відповідача письмові заяви.

Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки, ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцта про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області (м. Львів) (актовий запис № 20 від 04.08.2020 р.) Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. За час свого життя померлий склав заповіт від 22.01.2003 року, який посвідчений секретарем Лавриківської сільської ради Кошулап Т.П. Таким заповітом померлий заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось дочці ОСОБА_1 . Такий заповіт не змінено та не скасовано.

ОСОБА_2 являється батьком позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого 21.02.1972 р. та копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 виданого 21.07.1984 р., у зв`язку з чим вона змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 . ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована разом із померлим ОСОБА_2 , до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та разом вели спільне господарство.

Встановлено, що позивачка звернулась в Рава - Руську державну нотаріальну контору Головного територіального управління юстиції у Львівській області для отримання свідоцтва про права на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 . Нотаріус Рава - Руської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Львівській області завів спадкову справу № 104/2020, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60571431 від 16.06.2020 р. Проте відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , оскільки не встановлений факт, що має юридичне значення, а саме у Державному Акті на право приватної власності на землю, серія ІV-ЛВ № 023477, який належав спадкодавцю, по батькові власника цієї земельної ділянки вказане як « ОСОБА_3 », що підтверджується листом № 227/01-16 від 16.06.2020р., а в свідоцтві про смерть « ОСОБА_4 ».

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься розяснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право (п.п. 1 і 3).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Судом встановлено, що прийняття рішення про належність Державного Акту на право приватної власності на землю, серія ІV-ЛВ № 023477 померлому ОСОБА_2 необхідне для спадкування.

Так, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суд враховує, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів має для позивачки юридичне значення, оскільки те, що вона не може підтвердити такий, позбавляє її можливості реалізувати свої спадкові права після смерті батька.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зазначений позивачем факт належності правовстановлюючих документів, а саме, що державний Акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ № 023477 від 02.11.2002 р., виданий Лавриківською сільською радою, площею 0.85 гектарів в межах згідно плану на ім"я ОСОБА_2 належить ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , знайшов своє підтвердження, а отже, позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт належності правовстановлюючих документів особі.

Враховуючи зазначене, а також визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 315-319, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа, що Державний Акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ № 023477 від 02.11.2002 р., виданий Лавриківською сільською радою, площею 0.85 гектарів в межах згідно плану на ім"я ОСОБА_2 належить ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ясиновський Р. Б.