Провадження № 2/761/1402/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря Чугаєва І.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представники відповідача Ларін В.В., Паюнова Н.А, Бут М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва, в залі судових засідань, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ», треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Вільна профспілка медичних працівників України, Первинна профспілкова організація ВПМПУ Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» МОЗ України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» (далі по тексту - відповідач, НДСЛ «ОХМАТДИТ»), третя особа -Вільна профспілка медичних працівників України (далі по тексту - третя особа 1), Первинна профспілкова організація ВПМПУ Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» (далі по тексту - третя особа 2), відповідно до якого просив скасувати наказ № 254-к від 20.08.2018 про звільнення позивача на підставі наказів відповідача від 18.05.2018 № 99 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису» та від 14.06.2018 № 122 «Про ознайомлення працівників НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України з наказом № 99 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису», статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».; поновити позивача на посаді священнослужителя відділення трансплантації кісткового мозку і інтенсивної мегадозової хіміотерапії центру дитячої онкогематології і трансплантації кісткового мозку; зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, який буде розрахований на дату винесення рішення по справі відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно до наказу № 1-к НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України від 02.01.2014 був прийнятий на посаду вихователя відділення трансплантації кісткового мозку та інтенсивної мегадозової хіміотерапії (ІМДХТ) центру дитячої онкогематології (ДОГ) і трансплантації кісткового мозку (ТКМ). Відповідно до наказу № 262-к НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України від 31.08.2016 позивач був прийнятий на посаду священнослужителя відділення ТКМ та ІМДХТ центру ДОГ і ТКМ. Крім того, позивача було включено до Первинної профспілкової організації ВПМПУ НДСЛ «ОХМАТДИТ» (далі по тексту - Профспілка). 18.05.2018 відповідачем було видано наказ № 99 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису», яким передбачено введення в дію з 20.08.2018 організаційну структуру, штатну чисельність у кількості 2677 штатних одиниць та штатний розпис в новій редакції НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України на 2018 рік. При цьому, відповідачем було раніше повідомлено Профспілку про те, що останній не створював робочої групи з питань реструктуризації/реорганізації лікарні. На виконання вказаного наказу відповідачем видано наказ № 122 «Про ознайомлення працівників НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України з наказом № 99 від 18.05.2018, новою структурою та штатним розписом. В додатку до наказу містився перелік прізвищ працівників НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України, які підлягали обов`язковому ознайомленню із вказаним наказом, однак прізвище позивача в Додатку зазначене не було. 22.0.2018 позивачу надане персональне попередження про те, що посада, яку він обіймав, підлягає скороченню. Крім того, запропоновано переведення з його посади на посаду прибиральника території. В подальшому позивача було звільнено із займаної посади відповідно до наказу № 254-к від 20.08.2018. При цьому звільнення позивача не було погоджено з Профспілкою. У зв`язку з цим позивач вважає, що його права під час звільнення були порушені відповідачем, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник відповідача у своєму відзиві заперечував проти позову, зазначив, що наказ № 254-к від 20.08.2018 вже оскаржувався до суду іншими працівниками, однак зазначений наказ скасовано не було, в задоволенні позовних вимог інших працівників було відмовлено. Так, відповідачем у відповідності до п. 7.6. Статуту НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України та ст. 64 ГК України, розроблено в новій редакції організаційну структуру та штатний розпис на 2018 рік, який був затверджений Уповноваженим органом управління - МОЗ України. З метою вжиття відповідних заходів, пов`язаних із введенням в дію затвердженої організаційної структури та штатного розпису на 2018 рік, видано наказ № 99 від 18.05.2018 та доручено Відділу кадрів вжити необхідні заходи у зв`язку з цим. 18.05.2018 відповідачем було ознайомлено профспілкові організації під підпис із наказом № 99 від 18.05.2018. Крім того, повідомлено про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватись та про терміни проведення звільнень. Крім того, відповідачем проводились відповідні консультації з профкомом. Оскільки позивач є членом ППО ВПМПУ НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України, яка, в свою чергу, була зобов`язана проінформувати позивача про наказ відповідача від 18.05.2018 № 99. При цьому, позивач особисто отримав персональне попередження та ознайомився з наказом відповідача від 18.05.2018 під підпис. Водночас на наступний день позивач подав заяву про відкликання попередження з тих мотивів, що його не було ознайомлено з наказом № 99 та вказаний наказ не був узгоджений ППО ВПМПУ НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України, що на думку відповідача, не відповідає дійсності. Крім того, позивачу також було запропоновано іншу посаду у зв`язку із скороченням його посади, однак позивач не повідомив відповідача про погодження ним зазначеної посади. 23.07.2018 відповідачем було скеровано до ППО ВПМПУ НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України подання про розірвання трудового договору з позивачем, проте станом на 05.11.2018 відповідач не отримав жодного рішення від ППО ВПМПУ НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України про надання чи ненадання згоди на звільнення позивача. За таких обставин, відповідач, керуючись положеннями ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», прийняв рішення про звільнення позивача із займаної посади.

06.06.2019 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

29.08.2019 ухвалою суду по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.

06.11.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позов.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Представник третьої особи 1 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи 2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Господарського кодексу України, підприємство є самостійним суб`єктом господарювання, створеним компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торгівельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис (ч. 3 ст. 64 ГК України).

При цьому, цивільне та трудове законодавство не передбачає право суду перевіряти доцільність скорочення чисельності працівників, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників.

Так, за положеннями п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з вимогами ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до положень ст. 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Аналогічні положення містяться і в ст .22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При цьому, діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці (п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992).

В судовому засіданні встановлено, що з 02.01.2014 позивач, ОСОБА_3 , згідно наказу № 1-к НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України був прийнятий на посаду вихователя відділення трансплантації кісткового мозку та інтенсивної мегадозової хіміотерапії (ІМДХТ) центру дитячої онкогематології (ДОГ) і трансплантації кісткового мозку (ТКМ).

Відповідно до наказу № 262-к НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України від 31.08.2016 позивач був переведений на посаду священнослужителя відділення ТКМ та ІМДХТ центру ДОГ і ТКМ.

Відповідно до листа Первинної профспілкової організації ВПМУ НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України (далі по тексту - ППО ВПМПУ НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України) за № 01/18 від 07.05.2018, адресованого відповідачу, останнього було повідомлено про те, що на базі НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України створено первинну профспілкову організацію ВПМПУ НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України, до виборних органів якої було прийнято в тому числі і ОСОБА_3 .

Відповідно до наказу № 99 від 18.05.2018 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису» з 20.08.2018 введено в дію нову організаційну структуру, штатну чисельність у кількості 2677 штатних одиниць та штатний розпис в новій редакції Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» МОЗ України на 2018 рік.

На виконання вказаного наказу відповідачем видано наказ № 122 від 11.06.2018 «Про ознайомлення працівників НДСЛ «Охматдит» МОЗ України із наказом № 99 від 18.05.2018, новою структурою та штатним розписом. Позивач відсутній у зазначених списках.

Крім того, 18.05.2018 відповідачем голові ППО ВПМПУ НДСЛ «Охматдит» МОЗ України направлено повідомлення за № 925 про введення в дію організаційної структури та штатного розпису лікарні, погодженими МОЗ України, та зазначено про проведення заходів у встановленому законодавством порядку щодо працівників, посади яких скорочуються.

ППО ВПМПУ НДСЛ «Охматдит» МОЗ України відповідно до Витягу з протоколу № 5 від 21.05.2018, прийняла інформацію відповідача про введення в дію організаційної структури та штатного розпису до відому з умовами дотримання всіх вимог трудового законодавства та надання оперативної інформації про заходи про введення в дію організаційної структури та штатного розпису.

Персональним попередженням ОСОБА_3 повідомлено про скорочення посади, яку він обіймав з 20.08.2018 відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України та запропоновано іншу роботу на посаді прибиральника території.

Попередження отримано позивачем під підпис 22.05.2018. Крім того, на вказаному Попередженні позивач також власноруч зазначив, що з наказом № 99 від 18.05.2018 ознайомлений.

Однак 23.05.2018 позивач звернувся до головного лікаря НДСЛ «Охматдит» МОЗ України Садов`як І.Д. із заявою, відповідно до якої зазначив, що відкликає своє Попередження від 22.05.2018, просить вважати його недійсним, Попередження є незаконним, оскільки наказ № 99 від 18.05.2018 на ознайомлення позивачу не надавався.

Позивач до 19.07.2018 жодним чином не відреагував на запропоновану йому відповідачем іншу роботу у Попередженні, у зв`язку з чим працівниками НДСЛ «Охматдит» МОЗ України було складено Акт про неотримання рішення ОСОБА_3 щодо запропонованої йому посади.

Статтею 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

20.07.2018 за № 1349 відповідач направив до ППО ВПМПУ НДСЛ «Охматдит» МОЗ України Письмове подання про розірвання трудового договору з працівниками, в тому числі з ОСОБА_3 .

В Поданні було зазначено про те, що всім працівникам, посади яких скорочуються, запропоновані вакантні посади відповідно до професійного спрямування, що свідчить про те, що адміністрацією закладу запропоновано особам роботу та зайняття посад за фахом та кваліфікацією, оскільки кількість штатних одиниць не зменшується та залишається незмінною. В Поданні також зазначено, що від працівників, котрі займають посади які скорочуються, не надійшло до НДСЛ «Охматдит» МОЗ України заяв (повідомлень) щодо зайняття запропонованих посад або відмов від запропонованих посад, що свідчить про відмову працівників від переведення на запропоновану посаду та висловлено прохання погодити розірвання трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Доказів на підтвердження розгляду подання відповідача протягом встановленого законом триденного строку ні третіми особами, ні позивачем суду не надано.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 39 Закону України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду а розірвання трудового договору.

За відсутності доказів на підтвердження повідомлення профспілковими організаціями про результати розгляду, відповідно до ч.4 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Оскільки ППО ВПМПУ НДСЛ «Охматдит» МОЗ України не повідомила відповідача про прийняте рішення за Письмовим поданням про розірвання трудового договору у визначені законодавством строки, відповідач, на підставі ст. 39 Закону, дійшов висновку, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Відповідно до наказу № 254-к НДСЛ «Охматдит» МОЗ України від 20.08.2018, ОСОБА_3 звільнено із займаної посади священнослужителя відділення ТКМ та ІМДХТ центру ДОГ і ТКМ за скороченням штату, п.1 ст.40 КЗпП України, на виконання наказів НДСЛ «Охматдит» МОЗ України від 18.05.2018 № 99 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису» та від 11.06.2018 № 122 «Про ознайомлення працівників НДСЛ «Охматдит» МОЗ України з наказом № 99 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису», статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Разом з тим, стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що відповідачем дотримано положення норм чинного трудового законодавства України під час звільнення позивача із займаної посади, виконано всі передбачені дії задля дотримання прав працівника, передбачені як положеннями КЗпП України, так і вимогами Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

За таких обставин, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами та обставина, що відповідачем, під час звільнення позивача, були порушені права останнього, доказів того, що звільнення позивача із займаної посади не було погоджено з Профспілкою та проведене відповідачем з порушенням норм трудового законодавства, матеріали справи також не містять.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині скасування наказу № 254-к від 20.08.2018 про звільнення позивача на підставі наказів відповідача від 18.05.2018 № 99 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису» та від 14.06.2018 № 122 «Про ознайомлення працівників НДСЛ «ОХМАТДИТ» МОЗ України з наказом № 99 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису», статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки під час розгляду справи не було отримано доказів, які свідчать про порушення відповідачем прав позивача, підстави для задоволення вимог останнього про поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. 94, 233 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», ст. 4, 5,12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 275, 279, 352-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ», треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Вільна профспілка медичних працівників України, Первинна профспілкова організація ВПМПУ Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» МОЗ України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.02.2020.

Суддя: