Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 303/4240/15-ц

провадження № 61-13284св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України,

відповідачі: Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_1 , Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника військового прокурора Західного регіону України на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 травня 2019 року у складі колегії суддів: Готри Т. Ю., Джуги С. Д., Кондора Р. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2015 року перший заступник військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» (далі - ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця») звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_1 , Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання недійсними результатів електронних торгів, застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтовано тим, що 05 травня 2015 року за результатами електронних торгів здійснено продаж нерухомого майна, що перебувало на праві господарського відання у ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», а саме нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Переможцем електронних торгів стала ОСОБА_1 , оскільки запропонувала найвищу цінову пропозицію, а саме - 4 622 978,15 грн.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області перебувало зведене виконавче провадження за 44 виконавчими документами про стягнення з ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» 1 485 991,70 грн, з яких: 14 виконавчих документів на суму 45 237,29 грн щодо стягнення заборгованості із заробітної плати, 9 виконавчих документів на суму 609 466,55 грн про стягнення заборгованості на користь управління Пенсійного фонду України в м. Мукачеві та Мукачівському районі.

Решту коштів, отриманих від реалізації майна використано на погашення грошових зобов`язань перед державою, іншими особами, при цьому, не враховано, що на примусове задоволення таких вимог поширювався мораторій згідно із Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

За результатами електронних торгів кошти, що надійшли від продажу реалізованого майна та спрямовані на погашення заборгованості із заробітної плати та сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, склали лише 654 703,84 грн. Натомість, основну суму коштів одержаних від реалізації державного нерухомого майна, спрямовано на погашення заборгованості ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» перед іншими кредиторами та перераховано боржнику. При цьому, державним виконавцем не враховано, що вартість спірного нерухомого майна, яке виставлено на торги становила 2 871 415,00 грн, у той час як заборгованість із заробітної плати та сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування склала лише 654 703,84 грн, а відтак примусова реалізація спірного нерухомого майна в рамках зведеного виконавчого провадження відбулась з порушенням вимог закону.

Прокурор стверджував, що державним виконавцем не враховано, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено інший порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

Положення Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» поширюються лише щодо об`єктів нерухомого майна, інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цього підприємства. Фактичне використання чи невикористання цього майна у господарській діяльності підприємства в силу зазначеного Закону - не має визначального значення.

З огляду на вид і склад майна, яке було реалізоване на електронних торгах, дії та висновки державного виконавця про те, що спірне нерухоме майно не забезпечувало ведення виробничої діяльності боржника - ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», як на підставу незастосування мораторію, не відповідають вимогам закону.

За таких обставин прокурор стверджував, що зведене виконавче провадження із включенням до нього виконавчих документів про стягнення боргів, які підпадають під дію мораторію, призвело до недотримання заборони на примусову реалізацію майна державного підприємства, а тому неможливо розмежувати у реалізованому майні частину, яка стосується задоволення вимог, що не підпадають під дію мораторію.

Отже реалізація майна на електронних торгах відбулася з порушенням встановленого мораторію, а тому укладена за результатами торгів угода не відповідає вимогам закону.

Дії державного виконавця щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації з прилюдних торгів, а також щодо його оцінки, безпосередньо формують суттєві умови угод купівлі-продажу, а тому можливість їх окремого оскарження у порядку статей 383 - 387 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не виключає тієї обставини, що незаконні дії державного виконавця можуть бути одночасно і підставою недійсності укладеного на електронних торгах правочину внаслідок недодержання в момент його вчинення вимог закону.

Окрім цього, державним виконавцем при передачі спірного нерухомого майна для реалізації на електронних торгах порушено положення статті 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», оскільки для задоволення вимог кредиторів, на які не поширюється дія вказаного закону, достатньо було 654 703,84 грн, а не 2 871 415,00 грн (вартість оцінки спірного нерухомого майна).

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати дії Головного управління юстиції в Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації, а саме нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та передачі для реалізації на електронних торгах неправомірними; визнати недійсними результати електронних торгів та скасувати протокол проведення електронних торгів від 05 травня 2015 року № 78777; застосувати наслідки недійсності правочину - протоколу проведення електронних торгів від 05 травня 2015 року № 78777 щодо відчуження нерухомого майна - нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути вказане нерухоме майно за актом прийому-передачі в повне господарське відання ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця»; зобов`язати Реєстраційну службу Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (готель) загальною площею 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за громадянкою ОСОБА_1 та зареєструвати право власності на вказане майно за Міністерством оборони України, а право повного господарського відання - за ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця».

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року, провадження у цій справі щодо позовних вимог першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» до Головного управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_1 , Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання дій Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації та передачі для реалізації на електронних торгах неправомірними закрито.

Закриваючи провадження в частині вимог про визнання дій Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації та передачі для реалізації на електронних торгах неправомірними, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскаржуються дії державної виконавчої служби вчинені за зведеним виконавчим провадженням щодо виконання судових рішень судів різних юрисдикцій.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року, в задоволенні позовних вимог першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не доведено ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, а саме: не доведено неправомірність дій Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації, та передачі такого майна для реалізації на електронних торгах; порушення норм Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів при проведенні електронних торгів 05 травня 2015 року, як підставу для визнання недійсними результатів електронних торгів та скасування протоколу проведення електронних торгів від 05 травня 2015 року № 78777, застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області вчинити певні дії.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року касаційні скарги першого заступника військового прокурора Західного регіону України задоволено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції виходив із того, що суди, у порушення статей 213-214 Цивільного процесуального права (далі - ЦПК України), не визначившись з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, належним чином не обґрунтували своїх висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову, не встановили обставин, що мають значення для справи, та не дослідили наявних у матеріалах доказів, не навели при цьому переконливих доводів їх належності та допустимості, зокрема не взяли до уваги що з огляду на вид і склад майна, яке було реалізоване з прилюдних торгів, суди не встановили чи забезпечувало спірне нерухоме майно ведення виробничої діяльності боржника.

Крім того, суд касаційної інстанції вважав, що судами не враховано, що зведене виконавче провадження із включенням до нього виконавчих документів про стягнення боргів, які підпадають під дію мораторію, призвело до недотримання заборони на примусову реалізацію майна державного підприємства, судами не розмежовано та не встановлено чи є у реалізованому майні частина, яка стосується задоволення вимог, що не підпадають під дію мораторію.

Також суд касаційної інстанції, зазначив про те, що висновок судів про те, що торги відбулися згідно зі встановленими правилами є передчасним, оскільки суди не перевіряли правильності оцінки майна та інших обставин дотримання встановленого порядку проведення торгів.

Суд касаційної інстанції, дійшов висновку про те, що суди першої та апеляційної інстанції закриваючи провадження у справі у частині визнання дій Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації та передачі для реалізації на електронних торгах неправомірними, не врахували, що дії державного виконавця щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації з прилюдних торгів, а також щодо його оцінки, безпосередньо формують суттєві умови угод купівлі-продажу, а тому можливість їх окремого оскарження, не усуває тієї обставини, що незаконні дії державного виконавця можуть бути одночасно і підставою недійсності укладеного на торгах правочину у зв`язку із недодержанням в момент його вчинення вимог закону.

Судові справи, в яких наявний спір про цивільне право, не можуть переглядатися в порядку провадження за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, оскільки у випадку передачі нерухомого майна стягувачеві, який оформив право власності на майно, ефективним способом захисту прав боржника може бути лише пред`явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2018 року провадження у справі за позовом першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» в частині вимог до Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про зобов`язання вчинити дії - закрито з підстав визначених пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог прокурора до Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про зобов`язання вчинити дії суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 17 щодо «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», Реєстраційну службу Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області ліквідовано.

Останнім рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2018 року позов першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» задоволено. Визнано дії Головного управління юстиції в Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації, а саме нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та передачі для реалізації на електронних торгах неправомірними. Визнано недійсними результати електронних торгів та скасовано протокол проведення електронних торгів від 05 травня 2015 року № 78777. Застосовано наслідки недійсності правочину - протоколу проведення електронних торгів від 05 травня 2015 року № 78777 щодо відчуження нерухомого майна - нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути вказане нерухоме майно за актом прийому-передачі в повне господарське відання ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», а ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 4 622 978,15 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що визначення складу нерухомого майна, яке підлягає реалізації, та передача цього нерухомого майна для реалізації на електронних торгах, державним виконавцем були здійснені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», а тому дійшов висновку про визнання дій Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області неправомірними; про визнання недійсними результатів електронних торгів та скасування протоколу проведення електронних торгів від 05 травня 2015 року № 78777; про застосування наслідків недійсності правочину - протоколу проведення електронних торгів від 05 травня 2015 року щодо відчуження нерухомого майна - нежитлової будівлі (готелю) шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути вказане нерухоме майно за актом прийому-передачі у повне господарське відання ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», а останній зобов`язаний повернути ОСОБА_1 4 622 978,15 грн.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 22 травня 2019 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачами не доведено ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а саме: не доведено неправомірність дій Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації, та передачі такого майна для реалізації на електронних торгах; порушення норм Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів при проведенні електронних торгів 05 травня 2015 року, як підставу для визнання недійсними результатів електронних торгів та скасування протоколу проведення електронних торгів від 05 травня 2015 року № 78777, а також застосування наслідків недійсності правочину, тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позову.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У липні 2019 року заступник військового прокурора Західного регіону України із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 травня 2019 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції:

- не повною мірою з`ясував обставини, на які посилався прокурор та позивачі у позовній заяві, не дослідив усіх доказів наявних у матеріалах справи, безпідставно скасував правильне та по суті справедливе рішення суду першої інстанції;

- не врахував, що обов`язок державного виконавця з надіслання сторонам повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна може вважатись виконаним державним виконавцем лише у разі, якщо таке повідомлення отримане, а десятиденний строк для подання сторонами заперечень на таку оцінку обчислюється з моменту отримання цього повідомлення. У справі, що переглядається, докази отримання сторонами повідомлень від державного виконавця відсутні;

- не звернув уваги на те, що до зведеного виконавчого провадження № 23271186 включено виконавчі документи про стягнення із ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» боргів, які підпадають під дію Закону України «Про введення в дію мораторію на примусову реалізацію майна», тому укладені за результатами оспорюваних прилюдних торгів угоди не відповідають вимогам закону;

- не врахував, що дії державного виконавця щодо визначення складу майна, яке підлягало реалізації з прилюдних торгів, а також щодо його оцінки, безпосередньо формують суттєві умови угод купівлі-продажу, а тому можливість їх окремого оскарження у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України не усуває тієї обставини, що незаконні дії державного виконавця можуть бути одночасно і підставою недійсності укладеного на прилюдних торгах правочину у зв`язку із недотриманням в момент його вчинення вимог закону;

- не надав належної оцінки тому факту, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким передбачено інший порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного підприємства.

У серпні 2019 року від Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області до Верховного Суду надійшов відзив на зазначену вище касаційну скаргу заступника військового прокурора Західного регіону України, у якому заявник просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду без змін.

Також у серпні 2019 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу заступника військового прокурора Західного регіону України, у якому заявник просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.

У вересні 2019 року Міністерство оборони України подало до Верховного Суду пояснення до касаційної скарги заступника військового прокурора Західного регіону України на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, в яких підтримує касаційну скаргу та просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишити рішення суду першої інстанції без змін. Крім того, просить розгляд справи провести за участю представника Міністерства оборони України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою заступника військового прокурора Західного регіону України на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, витребувано матеріали справи № 303/4240/15-ц із Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, надано учасникам справи строк для подання відзиву.

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року справу № 303/4240/15-ц призначено до судового розгляду, а також відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про розгляд справи за участю його представника.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній станом на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України(у редакції, чинній станом на дату подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області перебувало зведене виконавче провадження ЗВП № 23271186 де боржником виступало ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця».

До зведеного виконавчого провадження входило 14 виконавчих документів на 45 237,29 грн щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за позовом військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України та 9 виконавчих документів на суму 609 466,55 грн щодо стягнення заборгованості на користь УПФ в м. Мукачеві та Мукачівському районі, а всього 44 виконавчі документи на суму 1 485 991,70 грн.

У межах зведеного виконавчого провадження відносно боржника ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» державним виконавцем були накладені арешти на рахунки боржника, все рухоме та нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Також внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяження на все майно боржника.

В ході виконання зведеного виконавчого провадження встановлено, що кошти на арештованих рахунках відсутні, а тому державними виконавцями проведено опис рухомого та нерухомого майна боржника ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця».

15 січня 2014 року державним виконавцем передано на реалізацію обладнання та предмети домашнього вжитку на загальну вартість 39 840,00 грн.

Після цього, 15 вересня 2014 року передано на реалізацію 7 транспортних засобів на загальну вартість 243 048,00 грн.

05 січня 2015 року державним виконавцем передано на реалізацію верстатне обладнання на загальну вартість 370 219,98 грн.

Оскільки коштів від реалізації арештованого рухомого майна було недостатньо для погашення заборгованості по заробітній платі та на користь УПФ, державним виконавцем було звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю (готель), загальною площею 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 жовтня 2007 року № 16366766, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09 жовтня 2007 року.

10 березня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області винесено постанову про призначення оцінювача у виконавчому провадженні для визначення вартості нежитлової будівлі (готелю), загальною площею 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця».

16 березня 2015 року на адресу сторін виконавчого провадження Міністерства оборони України, Фонду державного майна України надіслано рекомендованою кореспонденцією для ознайомлення витяг із звіту про оцінку арештованого нежитлової будівлі (готель), загальною площею 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця».

Вартість майна станом на 11 березня 2015 року складала 2 871 415,00 грн.

Оскільки станом на 31 березня 2015 від сторін виконавчого провадження не надходило заперечень щодо вартості майна, нежитлову будівлю (готель) було передано на реалізацію.

Майно реалізовувалось через Систему електронних торгів арештованого майна та реалізовано 05 травня 2015 року ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі протоколу № 78777 проведення електронних торгів, лот № 59328 за 4 622 978,15 грн.

Згідно з актом державного виконавця про проведення електронних торгів від 19 травня 2015 року, протоколом № 7877 проведення електронних торгів, сформованих 05 травня 2015 року, переможницею торгів майна: нежитлової будівлі, готелю за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», стала ОСОБА_1 .

Отже в результаті реалізації державним виконавцем належного боржнику ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» майна, на рахунок органу державної виконавчої служби надійшло 4 391 829,24 грн.

20 травня 2015 року державним виконавцем підготовлено бухгалтеру розпорядження про перерахунок коштів на користь стягувачів. Залишок коштів в розмірі 2 728 705,69 грн перераховано ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця»

Згідно із свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О. В. від 19 червня 2015 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 червня 2015 року № 39395108, ОСОБА_1 є власником майна, що складається з нежитлової будівлі, готелю з обладнаною платною автостоянкою, позначеної в плані літерою «А-А*», загальною площею 714,30 кв. м, будівлями та спорудами, позначені літерами: «Б» - навіс, № 1-2 споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно зі статтею 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини першої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Відповідно до статті 62 цього Закону та розпорядження Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2014 року № 332-р «Про проведення експерименту із запровадження реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» Міністерство юстиції України наказом від 16 квітня 2014 року № 656/5 затвердило Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (далі - Порядок).

Згідно з цим наказом ДП «Інформаційний центр» є організатором електронних торгів та уповноважене на здійснення заходів зі створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів (далі - Система), технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у Системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених Порядком.

Абзацом восьмим пункту 1 Порядку у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що електронні торги - це прилюдні торги, що здійснюються в електронній формі в системі.

Реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (далі - Тимчасове положення).

Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Проте, головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин.

За змістом Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, торги закінчуються підписанням протоколу про результати торгів, який має силу договору.

Вирішуючи питання про те хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між державною виконавчою службою та спеціалізованою організацією.

У випадку якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом державної виконавчої служби договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу державної виконавчої служби, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є державна виконавча служба. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація.

Також, за змістом статті 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державного підприємства.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 01 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Конституційний Суд України у пункті 3.3 рішення від 10 червня 2003 року у справі № 1-11/2003 за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» (справа про мораторій на примусову реалізацію майна) роз`яснив, що за змістом статті 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» мораторій не поширюється на відчуження рухомого та іншого майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, а також на продаж об`єктів нерухомого майна та інших засобів виробництва, що забезпечують виробничу діяльність підприємства-боржника у процедурі його санації (стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Крім того, статтею 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що визначення складу нерухомого майна, яке підлягає реалізації, та передача цього нерухомого майна для реалізації на електронних торгах, державним виконавцем були здійснені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», та дійшов обґрунтованого висновку про визнання дій Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області неправомірними; визнання недійсними результатів електронних торгів та скасування протоколу проведення електронних торгів від 05 травня 2015 року № 78777; застосування наслідків недійсності правочину - протоколу проведення електронних торгів від 05 травня 2015 року щодо відчуження нерухомого майна - нежитлової будівлі (готелю).

Скасовуючи, законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд на вказане уваги не звернув та помилково вважав, що позивачами не доведено ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а саме: не доведено неправомірність дій Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації, та передачі такого майна для реалізації на електронних торгах; порушення норм Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів при проведенні електронних торгів 05 травня 2015 року, як підставу для визнання недійсними результатів електронних торгів та скасування протоколу проведення електронних торгів від 05 травня 2015 року № 78777, застосування наслідків недійсності правочину.

Апеляційний суд не надав належну оцінку тому факту, що оскільки в спірних правовідносинах боржником виступало саме державне підприємство і виконавчі дії вчинялись, власне, з метою стягнення з нього грошових коштів, то і обсяг цивільної дієздатності Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області щодо стягнення відповідних коштів з боржника у разі неможливості їх стягнення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, обмежується вищезазначеними нормами статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а, відтак, його дії, спрямовані на реалізацію майна боржника та вчинення з цією метою необхідних правочинів, є такими, що вчинені за відсутності необхідного на їх вчинення обсягу цивільної дієздатності.

Також апеляційний суд не врахував, що державний виконавець не дотримався в повній мірі вимог вимоги частини третьої статті 58 Закону України, частини другої розділу II Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерством Юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5, оскільки надіслав сторонам для ознайомлення витяг із звіту про оцінку арештованого майна станом на 11 березня 2015 року, але не переконався, що ці повідомлення були одержані сторонами виконавчого провадження і вони мали можливість подати свої заперечення на оцінку.

Крім того, апеляційний суд не надав належну оцінку тому, що державний виконавець, реалізовуючи все майно, а не тільки ту частину, яка б могла задовольнити вимоги щодо стягнення коштів, на які мораторій визначений Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» не розповсюджується, свідомо порушив вимоги частини шостої статі 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка обмежує повноваження на здійснення виконавчих дій лише тим обсягом і розміром, який необхідний для виконання за виконавчим документом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не спростував належним чином обставин, встановлених судом першої інстанції, та фактично необґрунтовано переоцінив докази, які були оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог закону та з урахуванням обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, у зв`язку з чим скасував законне й обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, то постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги, з відповідачів на користь заступника військового прокурора Західного регіону України підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання касаційної скарги, а саме 1 461,60 грн (по 487,20 з кожного).

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника військового прокурора Західного регіону України задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 травня 2019 року скасувати, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2018 року залишити в силі.

Стягнути із Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_1 , Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь заступника військового прокурора Західного регіону України судовий збір за подання касаційної скарги по 487,20 грн з кожного, а всього 1461,60 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко