ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №2-517/09

Номер провадження 22-ц/816/1978/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності:

заявниці - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи заступника начальника Сумського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Добровольського Олександра Володимировича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 30 липня 2020 року, постановлену у складі судді Черних О.М. у м. Суми Сумської області,

в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо незаконного стягнення виконавчого збору та накладення арешту на нерухоме майно,

заінтересована особа - заступник начальника Сумського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Добровольський Олександр Володимирович,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо незаконного стягнення виконавчого збору та накладення арешту на нерухоме майно, в якій просила скасувати постанову №435884551 державного виконавця Добровольського О.В. в частині стягнення виконавчого збору, скасувати арешт нерухомого майна, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 жовтня 2009 року 14:45:51 за №9131515 реєстратором: Сумська філія Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження - постанова про відкриття виконавчого провадження ВП 15177485 від 02 жовтня 2009 року відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначила, що постанова державного виконавця №435884551 від 08 січня 2020 року про стягнення з заявниці виконавчого збору є протиправною, оскільки рішення суду, на підставі якого був виданий виконавчий лист №2-517/09 від 17 вересня 2009 року виконано. Заборгованість за кредитним договором №014/9809/82/80019 від 15 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», де вона була майновим поручителем, погашена боржником самостійно без примусового виконання, банк претензій не має.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 30 липня 2020 року закритопровадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - заступник начальника Сумського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Добровольський О.В.,на дії державного виконавця щодо незаконного стягнення виконавчого збору та накладення арешту на нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що оскаржувані дії вчинені державним виконавцем на виконання рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 вересня 2009 року у справі № 2-517/09, а тому відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» рішення державного виконавця підлягають оскарженню до суду, який видав виконавчий документ.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник начальника Сумського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Добровольський О.В. заперечив проти її задоволення та вважає, що ухвала місцевого суду прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права , а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Сумському районному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 435884551 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 55322,14 грн. Також з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що постановою Відділу державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП № 15177485 від 02.10.2009 року було накладено арешт на все нерухоме майно належне на праві власності боржнику ОСОБА_1 (а.с. 3-5).

Закриваючи провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що подана скарга підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 287 КАС України, оскільки заявником оскаржуються дії державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та забезпечення виконання цього провадження шляхом арешту майна боржника.

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитися з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного:

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції. Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 та у справі № 127/9870/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 161/8267/17.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо незаконного стягнення виконавчого збору та накладення арешту на нерухоме майно в забезпечення стягнення.

З огляду на вказані вище норми закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі на дії державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору , оскільки боржниця оскаржує дії державного виконавця, які не стосуються виконання рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 вересня 2009 року, а випливають з дій виконавця, спрямованих на виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору , а отже підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства в силу закону. Тобто ОСОБА_1 має право звернутися до адміністративного суду в цій частині своїх вимог із відповідною позовною заявою в порядку, визначеному КАС України.

В той же час, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого суду в частині закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо накладення арешту на нерухоме майно, оскільки передчасним є висновок про те, що ці дії випливають із дій державного виконавця в частині стягнення виконавчого збору.

Так, з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що підставою для арешту усього нерухомого майна належного на праві власності боржниці ОСОБА_1 була постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 15177485 постановлена відділом державної виконавчої служби Сумського районного управління юстиції 02.10.2009 року, а наявна в матеріалах справи постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, винесена в рамках даного виконавчого провадження, постановлена 10.10.2009 року (а.с.3, 17) . Також в матеріалах справи знаходиться копія постанови про стягнення виконавчого збору винесена старшим державним виконавцем Сумського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Добровольським О.В. 22 лютого 2017 року в рамках виконання виконавчого провадження ВП № 43588451( а.с.5).

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до передчасного висновку про те, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на нерухоме майно належне на праві власності заявниці у справі були здійснені ним не на виконання рішення Сумського районного суду у справі № 2-517/09 про стягнення з заявниці та інших боржників в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором на користь ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції, а на виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Тому апеляційна скарга є частково обґрунтованою і підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду в частині закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо накладення арешту на нерухоме майно підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 30 липня 2020 року в частині закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо накладення арешту на нерухоме майно скасувати та направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І.Собина

Судді Т.А.Левченко

С.Г. Хвостик