Справа № 505/966/20
Провадження № 2/505/1323/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2020 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого судді Івінського О.О.

при секретарі Бондаренко Н.І.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Подільську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Подільської міської ради Одеської області (міцезнаходження: пр-т Шевченка, 2, м. Подільськ, Одеська область) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

02 квітня 2020 року, ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовом до Подільської міської ради та ОСОБА_2 та просить визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 , втановивши факт належності ОСОБА_3 1/3 частини, ОСОБА_2 1/3 частини та їй 1/3 частини і визнати за нею, як за спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право спільної часткової власності .на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 .

На обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 ).

Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батьки, оскільки її батьки розлучились за рік до його смерті батька. Остання спадщину прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини після смерті батька. До складу спадкового майна після його смерті входить частина квартири АДРЕСА_4 ). Вказана квартира була приватизована їх родиною за життя батька у 1998 році. У зв`язку із розбіжностями у правовому документі на квартиру та невизначеністю розміру часток видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на частку, що належала померлому, неможливо.

Позивач у підготовче засідання не зявилась. Через канцелярію суду надала заяву в якій позов підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник Подільської міської ради у підготовче судове засідання не зявився. Надав заяву в якій проти позовних вимог не заперечував. Справу просив розглянути у їх відсутності.

ОСОБА_2 у підготовче засідання не зявилась. Через канцелярію суду надала заяву в якій справу просила розглянути у її відсутність. Позов визнала.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі свідоцтва про право власності, на житло, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 21 квітня 1998 року виконавчим комітетом Котовської міської ради Одеської області, зареєстрованого Котовським міжміським бюро технічної інвентаризації 21 квітня 1998 року за реєстраційним номером №7234 у реєстровій книзі №55, стор. №41 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 набули у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_4 ).

ОСОБА_4 25 червня 2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Балта, Одеської області у віці 70 років помер ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений 07 квітня 2009 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстровано у реєстрі за №944, яким зробив наступне розпорядження: «все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде мені належати не день моєї смерті та на, що я за законом матиму право, в тому числі всю належну мені частину квартири номер шістдесят девять в будинку номер двадцять «а», по АДРЕСА_5 , заповідаю: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом.

Позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Приватним нотаріусом Подільського міського нотаріального округу Сівун Ф.Й. 06 травня2019 року була заведена спадкова справа №118/2019 після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до Листа приватного нотаріуса Подільського міського нотаріального округу Сівун Ф.Й., від 13 березня 2020 року № 41/02-14, адресованого позивачу вбачається, що у зв`язку із суттєвими розбіжностями, що унеможливлює однозначно визначити розмір та склад спадкового майна видати Свідоцтво про право на спадщину за законом на частку, що належала померлому, неможливо.

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), яке знайшло своє вираження у ст. 5 ЦК України, його норми застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року.

Положеннями чинних на час виникнення цивільних відносин щодо права власності на квартиру ЦК Української РСР (1963 р.) та Закону України «Про власність» передбачалось, як і на даний час передбачається, два різновиди спільної власності, яка виникає в тих випадках, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам одночасно.

Відповідно до ст. 112 ЦК Української РСР та ст. 17 Закону України «Про власність» спільна власність існує у формах спільної сумісної та спільної часткової власності, тобто такої власності, коли її учасники мають наперед визначені частки.

За приписом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної

праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Враховуючи, що квартира була набута у власність членами однієї сім`ї, і у свідоцтві про право власності на житло розмір часток не зазначений, суд дійшов висновку, що квартира була набута у спільну сумісну власність.

Водночас ні ЦК Української РСР, ні Закон України «Про власність», не визначали розмір часток членів сім`ї у праві спільної сумісної власності.

16.01.2003 року Верховна Рада України прийняла Цивільний кодекс України (ЦК України), у зв`язку з чим Цивільний кодекс Української РСР та Закон України «Про власність» втратили чинність з 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна.

У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

Пунктом 3.3 вказаної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Провести розрахунок часток у спільній власності, а саме: квартирі АДРЕСА_4 , на даний час не є можливим, оскільки для цього необхідно подати заяви всіх співвласників, а як вбачається з матеріалів справи, один із співвласників, а саме: ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 370 ЦК України, розмір часток у праві спільної сумісної власності є рівними.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Позивач посилається на ту обставину, що через не визначеність розміру частки померлого у спірній квартирі, вона не може належним чином оформити свої спадкові права, на спадщину яка відкрилася після смерті її батька ОСОБА_3 .

Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування.

Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід припустити, що для

успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді.

Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19.06.1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, що співвласник спірної квартири ОСОБА_3 помер, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/3 частці. При цьому в судовому засіданні не було

встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників спірної квартири.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141,200,206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Подільської міської ради Одеської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності, визнав їх рівними, тобто по 1/3 частині за кожним співвласником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , як за спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право спільної часткової власності на 1/3 квартири АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Котовський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя О.О. Івінський

Повне судове рішення складено 22 вересня 2020 року.