Справа № 138/3277/18
Провадження № 22-ц/801/1411/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 рокуСправа № 138/3277/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року, постановлене суддею Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Цибульським О.Є.,

ВСТАНОВИВ:

У листопад1 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та неодноразово змінюючи позовні вимоги просила збільшити розмір стягуваних аліментів на малолітню дитину.

Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17.01.2017 стягуюто з відповідача на користь позивача аліменти на сина в твердій грошовій сумі в розмірі 850,00 грн. щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 вказує, що внаслідок зростання цін на товари та послуги, кошти, які стягуються з відповідача на даний час є недостатніми для належного утримання сина. Син дорослішає, тому збільшились потреби дитини, також ОСОБА_3 часто хворіє, що потребує значних коштів на лікування, вона вимушена звернутися до суду з позовом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 є працездатним, оскільки зареєстрований, як фізична особа-підприємець, доходи у нього збільшилися та майновий стан значно покращився, він спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Враховуючи наведене позивач просила збільшити розмір аліментів із 850,00 грн. на 5000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що визнає свій обов`язок по утриманню сина та погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1100 грн. Вказує, що позивач безпідставно посилається на те, що його доходи з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів значно збільшилися. Оскільки квартира та частина будинку придбано з дружиною за спільні кошти. Земельна ділянка будинком, згідно рішення Могилів-Подільської міської ради передана безкоштовно. Машин у власності немає, є в користуванні автомобіль «Мітсубіши», придбаний батьком у 2014 році. Дохід від підприємницької діяльності у 2018 році був незначним, в середньому 5000 грн. на місяць. Також зазначив, що на його утриманні перебувають малолітній син, неповнолітня донька та дружина, яка перебуває у декретній відпустці. Тому позивачем не доведено обставин про покращення його майнового стану.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17.01.2017 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 850,00 грн. на 2218, 00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати.

З таким рішенням позивач та відповідач не погодились та оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи, не перевірив доводи позивача щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн, не встановив обставини, що мають істотне значення, для визначення розміру аліментів в розумінні частини першої статті 192 СК України. Зокрема, нею була надано низку доказів, що підтверджують ту обставину, що матеріальне становище відповідача значно покращилось, однак вказані докази взагалі не були взяті до уваги судом.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 визнає свій обов`язок по утриманню сина, однак посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги і які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить рішення суду змінити в частині задоволення позову щодо стягнення з нього аліментів на сина ОСОБА_3 в розмірі 2218,00 грн., зменшивши суму до 1100,00 грн.

В якості основних доводів послався на те, що його дохід на даний час не дозволяє надавати допомогу дитині в розмірі, визначеному рішенням суду. Оскільки зареєстроване майно у власності не дає підстав вважати, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати вказані аліменти на дитину.

На апеляційну скаргу від позивача надійшов відзив, в якому вона просила скаргу залишити без задоволення, а її апеляційну скаргу задовольнити.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що ОСОБА_2 зареєстрований, як ФОП та перебуває на спрощеній системі оподаткування, матеріально забезпечений, має транспортний засіб, отримує дохід, також має на утриманні дитину від іншого шлюбу, тому відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі 2218,00 грн. на малолітнього сина ОСОБА_3 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідками відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради №11314 від 07.11.2018 (а.с. 7) та ЖБК ім. 50 річчя Жовтня №47 від 07.11.2018 (а.с. 12).

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 17.01.2017, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 850 грн. щомісячно, починаючи з 26.10.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10,11).

Із наданих позивачем довідок КУ «Могилів-Подільського міського центру первинної медико-санітарної допомоги» від 09.10.2017 та 05.03.2018 слідує, що ОСОБА_3 часто хворіє та потребує лікування (а.с.21-23).

Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що призначений судом розмір аліментів є недостатнім для належного матеріального утримання дитини, оскільки дитина часто хворіє, постійно потребує додаткових витрат, позивачці матеріально складно забезпечити повноцінне життя дитини. При цьому відповідач офіційно працює, має регулярний дохід, здоровий та працездатний, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. Крім того матеріальний стан відповідача значно покращився, оскільки відповідач придбав у власність майно.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 05.02.2014 № 6-143цс13 та від 17.02.2020 у справі №459/2189/18.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, суд має з`ясувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи впливає ця зміна на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Як вбачається із матеріалів справи у платника аліментів змінився сімейний стан, а саме відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 70), від якого маються сина ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 71).

Відповідач проживає разом із дружиною ОСОБА_5 , донькою ОСОБА_7 та сином ОСОБА_6 (а.с.69).

Дружина відповідача ОСОБА_5 з 01.12.2016 по 01.01.2020 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської міської ради та отримує допомогу при народженні дитини (а.с.77).

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку, як ФОП платник єдиного податку 2 групи. Обсяг задекларованого доходу відповідача, з 01.01.2017 по 31.12.2017 складає 93555 грн., що підтверджується довідкою ГУ ДФС у Вінницькій області від 28.02.2019 № 6463/9/02-32-54-09 (а.с.50).

ОСОБА_2 , як ФОП перебуває на обліку платника податків (спрощена система оподаткування, 2 група). Обсяг доходу за звітний (податковий) період 2018 рік, згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця становить 415000 грн., що підтверджується повідомленням ГУ ДПС у Вінницькій області від 26.11.2019 (а.с.139).

Факт отримання відповідачем доходу, підтверджується звітами про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018, та 2019 роки (а.с.94,174-175) та податковою декларацією платника єдиного податку ФОП подану до управління ДПС у Вінницькій області 20.01.2020, з якої слідує, що дохід ОСОБА_2 за 2019 рік становить 152000 грн. (а.с.176).

Тобто, як встановлено із наданих доказів відповідач має дохід для сплати аліментів у визначеному судом розмірі.

Також матеріальне становище відповідача після постановлення рішення про стягнення аліментів змінилось, оскільки ОСОБА_2 має п`ять земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які здає в оренду. Придбав у власність майно, а саме: - земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; - 1/3 частки квартири та - 28/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, з частиною нежитлових приміщень вбудованих у житловий будинок,(а.с.13-20,82-91,125-130).

Дані обставини відповідачем не заперечуються.

Так, за ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб ТЗ «NISSAN ALMERA 1.4», сірого кольору, 1996 року випуску, що підтверджується довідкою територіального сервісного центру №0543 від 26.02.2019 (а.с.92).

Враховуючи вказані докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 2118,00 гривень.

Визначений розмір аліментів у даному випадку, дасть можливість відповідачу, як батьку дитини, належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання щодо сплати аліментів, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідач в свою чергу згоден сплачувати аліменти та допомагати дитині в межах наявного у нього доходу.

Відомостей про заборгованість відповідача по сплаті аліментів матеріали справи не містять.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам.

Крім того, судом було прийнято до уваги і те, що у відповідача змінився сімейний стан, на утриманні перебуває малолітня дитина, однак це не звільняє його від обов`язку надавати матеріальну допомогу сину від першого шлюбу, задля забезпечення його розвитку. Тому відповідач має можливість надавати допомогу на утримання сина в розмірі 2118,00 грн, з цим висновком погоджується і апеляційний суд враховуючи фактичні обставини справи.

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції виходячи з положень ст. ст. 188, 192 СК України обґрунтовано визначив розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, керуючись принципами розумності, справедливості та максимального дотримання прав дитини.

Також апеляційний суд враховує, що батьки мають рівні обов`язки з утримання дитини.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України та ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідач фінансово спроможний сплачувати аліменти у вказаному розмірі посилаючи при цьому на докази, які були подані до апеляційної скарги, а саме: Інформаційна довідка з Держреєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.05.2020; роздруківки скріншоту смс повідомлення відповідача; фото-таблиці рекламного борду, фото-таблиці місця знаходження рекламного борду та фото-таблиці магазину «Урожай», в силу ч.3 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не приймаються та не оцінюються. Оскільки дані докази не були предметом розгляду судом першої інстанції та відповідач не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови позивачу у задоволенні її клопотання про встановлення дійсності розписки про отримання у борг теперішньою дружиною відповідача суми 25000 доларів США. Апеляційний суд вважає, що суд обґрунтовано відмовив у цьому клопотанні, адже боргові зобов`язання осіб, які не приймають участі у справі , не є предметом судового спору та відповідно судового розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому доводи позивача відносно того, що відповідач в змозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують вірний висновок суду першої інстанції.

На ОСОБА_1 , як на позивача, покладається обов`язок доказування і в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з урахуванням приписів статей 141, 180, 182, 192 СК України.

Як слідує із матеріалів справи позивачем не доведено належними доказами покращення матеріального стану відповідача для необхідності збільшення розміру аліментів до 5 000,00 грн.

Доводи приведені в апеляційній скарзі позивача, що стосуються суті спору, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 дублюють відзив відповідача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

За таких обставин, наведені в апеляційних скаргах доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржниками норм матеріального та процесуального закону.

При цьому апеляційним судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального та матеріального права.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не впливають на правильність ухваленого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційні скарги подані на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України), становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало