03.03.2020 Справа № 381/916/18
Справа № 381/916/18
Провадження 2/756/580/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Луценко О.М.,

при секретарі Пляса Б.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 25.03.2016 року між нею та ОСОБА_2 укладено фактично договір позики за умовами якого вона надала у борг 146 000,00 грн., а ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг строком до 1 року зі сплатою процентної ставки 21% приватного банку з виплатою процентів в розмірі 2550,00гривень. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав їй боргову розписку від 25 березня 2016 року.

В березні 2017 року, позивач звернувся до відповідача з проханням повернути грошові кошти взяті в боргу відповідно до розписки від 25.03.2016року.

Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, а сплачував тільки відсотки в розмірі 2550,00грн., тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Оскільки ОСОБА_2 ухиляється від повернення позичених грошових коштів, ОСОБА_1 просить суд з урахуванням збільшення розміру позовних вимог стягнути на її користь з відповідача 221140,00 грн. заборгованості за договором позики та сума відсотків, 150 000,00 грн. - моральна шкода, 30 000,00 грн. витрат на правничу допомогу та судовий збір.

У судовому засіданні позивач та представник відповідача позов підтримали, просили вимоги позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 25.03.2016 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично укладено договір позики за умовами якого вона надала у борг 146 000,00 грн., а відповідачі зобов`язалися повернути борг строком до 1 року зі сплатою процентної ставки 21% приватного банку з виплатою процентів в розмірі 2550,00гривень. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав їй боргову розписку від 25 березня 2016 року (а.с. 37 том1).

В судовому засіданні встановлено, що грошові кошти в розмірі 146 000,00гривень були отримані саме ОСОБА_2 , а гр.. ОСОБА_3 був лише присутній при отримані даних коштів, що не заперечувалось сторонами.

Умовами фактичного договору позики встановлені умови сплати процентної ставки 21% приватного банку з виплатою процентів в розмірі 2550,00гривень щомісячно.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач з квітня 2016р. по березень 2017р. сплачував встановлені відсотки, що було визнано позивачем.

В березні 2017 року, позивач звернувся до відповідача з проханням повернути грошові кошти взяті в боргу відповідно до розписки від 25.03.2016року.

Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи, що у судовому засіданні установлено те, що ОСОБА_2 не виконав взяте на себе зобов`язання за укладеним із ОСОБА_1 договором позики та не повернув взяті у борг грошові кошти, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 146000,00 грн. 00 коп. боргу за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи, що правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними договору позики, який не містить такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, а також цей вид відповідальності не встановлений законом у грошових зобов`язаннях, суд не має правових підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, а тому у задоволенні в цій частині позову слід відмовити.

Крім того, суд приходить до висновку, про відмову в стягненні з Відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на оплату правничої допомоги.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

На підставі вищевикладеного, як вбачається з позовної заяви розмір судових витрат, понесених Позивачем у зв`язку з розглядом справи, зокрема витрат на правничу допомогу, становить 30000 (тридцяти тисяч) грн. 00 коп. однак жодних підтверджуючих документів на дану суму Позивачем не було надано.

З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 1460,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 33, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) боргу за договором позики в розмірі 146 000( сто сорок шість тисяч )гривень 00 коп. та суму судового збору, 1460 грн. 00 коп.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції в тридцятиденний строк з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Луценко