РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8166/16-ц

пр. № 2/759/78/20

28 лютого 2020 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі суду : суддя Величко Т.О.,

при секретарі: Штанько В.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Дарниця-1» про визнання недійсним договору, про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ДП «Дарниця-1» про визнання недійсним договору, про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач просить суд визнати недійсним договір № 59 про надання житлово-комунальних послуг від 05 вересня 2011 року, усунути перешкоди в користуванні майном, квартирою АДРЕСА_1 . Визначити загальну суму завданої майнової шкоди у розмірі 899343,62 гривень, із яких стягнути з відповідача на користь позивача 100 000,00 (сто тисяч) гривень в рахунок сткового відшкодування завданої майнової шкоди ( а.с.106-145 т.2).

Позивач вказує, що в порушення вимог Житловим законодавством України ст. 19.20,21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" відповідач, використавши в не правових цілях своє виключне право підготовки договору, скориставшись ситуацією та довірою позивача, створив і змусив позивача підписати завідомо нікчемний правочин - договір №59 „Про надання житлово-комунальних послуг" від 05.09.2011., умови якого сам відповідач виконувати не збирався. ввів позивача в оману і, під своїм виглядом підпис правочину, доручив іншій сторонній особі не наділеній правом підпису від імені відповідача, а сам договір завірив фальшивою печаткою. Договір №59 від 05.09.2011 року відповідач використав як знаряддя для наживи в спосіб безпідставного отримання від позивача грошових коштів за ненадані житлово-комунальні послуги та для здійснення задуманого бандою рейдерів наміру забрати квартиру позивача.

Позивач вказувала, що на момент вчинення правочину першою стороною підготовленого відповідачем правочину, замість найменування:,Дочірнє підприємство „Дарниця-1", яке є юридичною особою, керівником якої і єдиною особою наділеною правом підпису, був ОСОБА_2 , ,Виконавцем" відповідач указав: ,ДП .Дарниця-1" (підрозділ «Житлосервіс-1), а керівником (директором) сторонню особу ОСОБА_3 , який не був директором і не був наділений правом під правочину, а тому називатись йому директором підприємства, є „самозванством"

Позивач вказувала, що юридичної особи з назвою „ДП «Дарниця-1" (підрозділ «Житлосервіс-1" не існує, не зареєстровано у встановленому законом порядку, не внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не наділено цивільною правоздатністю і дієздатністю особи. В реквізити своєї юридичної адреси відповідач вніс завідомо неправдиві данні і замість номеру будинку „26-К', в правочині записав „26-Б) , по призвело до того, що позивач не зміг відшукати місцезнаходження відповідача для зирішення питання отримання тих послуг, за які сплачує грошові кошти. На всі звернення позивача служби відповідача відмовлялись назвати фактичне місцезнаходження відповідача, заявляючи позивачу, що це не його справа турбувати таких поважних людей.

Позивач вкзувала, що на момент вчинення правочину не відповідала та не була суб`єктом, згідно вимогам ч. 2. ст. 19. ЗУ „Про житлово-комунальні послуги", а тому не могла бути стороною договору №59 від 05.09.2011 року.

Позивач вказувала, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 позивач набула 20.08.2012 року на підставі Свідоцтва про право власності від 20 серпня 2012 року виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 15 серпня 2012 року, державна реєстрація якого доводиться витягом про державну реєстрацію прав від 20 грудня 2012 року. На момент вчинення правочину - договору №59 від 05.09.2011. позивач по відношенню до квартири є сторонньою особою.

Позивач вказує, що відповідач 05.09.2011. під обманом, шантажем і тиском, погрожуючи, що позивач не отримає документи на право оформлення у власність своєї частки будівництва (акту прийняття-передачі квартири) поки не підпише договір про надання житлово-комунальних послуг. Підписати договір позивач погодилась тільки будучи впевненою, що одночасно отримає акт приймання - передачі квартири. Коли видача акту не відбулась і квартира позивачу не була передана, до того як на договір була поставлена печать, позивач в правочині зробила відповідний обставинам запис, вказує, що Договір нав`язаний до передачі квартири згідно акта передачі. Квартира була передана позивачу майже через рік після підписання договору №59 від 15.09.2011. Забудовник одразу надав Свідоцтво про право власності від 20.08.2012, без попереднього складання акту приймання-передачі.

В обгрунтування позовних вимог щодо усунення перешкоди в користуванні майном - квартирою АДРЕСА_1 . позивач вказує, що Відповідач, який з дня отримання позивачем квартири АДРЕСА_1 і до 30.06.2017 року був виконавцем послуг, на протязі всієї своєї діяльності виконавця чинив позивачу непереборні перешкоди в користуванні квартирою, відключивши квартиру від житлово-комунальних послуг. Після закінчення своєї діяльності відповідач не повернув і не передав позивачу майно, яке відповідач без відома і погодження з позивачем протиправно захватав і одноосібно ним розпоряджався як своїм власним, а саме:лічильники і паспорти на лічильники холодної і гарячої води; ключі від технічних приміщень, в яких знаходяться точки розподілу де відбувається передача послуг від відповідача - виконавця позивачу - споживачу а також стояки, трубопроводи, засоби обліку (лічильники) та регулювання (запірні арматури, вентилі) систем опалення, водопостачання і електропостачання, що унеможливлює вільний доступ позивача до користування житлово-комунальними послугами. один безкоштовний ключ від магнітного замка, яким відповідач облаштував вхідні двері в будинок без відома і погодження позивача і не видав позивачу ключ, чим спричинив перешкоди вільного доступу до квартири.

Позивач вказувала, що Відповідач не повідомив позивача про те що укладаючи договори з виробниками послуг ПАТ "Київенерго" та ПрАТ „АК Київводоканал" по квартирі позивача він діє в інтересах позивача їх споживача послуг. Не будучи проінформованою позивач вважала, що відповідач як власник технічного обладнання яке знаходиться поза межами приватної власності позивача, укладаючи договори з АТ „Київенерго" та ПрАТ „АК Київводоканал" діє від свого імені і в своїх інтересах. Після припинення своєї діяльності відповідач не віддав позивачу його майно, яким відповідач розпоряджався як своїм власним протягом всього періоду своєї діяльності виконавця послуг по будинку АДРЕСА_2 .

Позивач вказувала, що Листом №39 від 30.07.2018 р. організація, яка в теперішній час обслуговує будинок з надання житлово-комунальних послуг: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку „Південна Брама 26-Г"., в відповіді на лист позивача від 23.07.2018 року відповіла, що відповідач передав їм майно позивача. Передачу майна позивача іншій особі відповідач здійснив без відома і погодження позивача. Позивач просить суд прийняти рішення, яким зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні майном і передати позивачу:1) паспорти на лічильники холодного і гарячого водопостачання;2) ключі від пунктів в яких знаходяться точки розподілу в яких відбувається передача послуг'' від відповідача - виконавця позивачу - споживачу а також знаходяться стояки, трубопроводи, обліку (лічильники) та регулювання (запірні арматури, вентилі) систем опалення, водопостачання і електропостачання, що унеможливлює вільний доступ позивача до користування житлово-комунальними послугами;3) один магнітний ключ від вхідних дверей в будинок, що перешкоджає позивачу вільний доступ до своєї квартири;4) документ (розписку, тощо), виданий виробниками послуг при прийнятті документів, на підтвердження прийняття від відповідача, отриманих документів позивача на укладання договорів. Повідомити позивачу найменування, місцезнаходження і телефони організацій, яким відповідач передав документи повивача на укладання договорів, що унеможливлює позивачу отримати договори у виробників послуг.3) завдана майнова шкода в розмірі 899343,62 гривень, із яких позивач просить відшкодувати 100 000,00 гривень.

Позивач просить суд прийняти рішення у якому визнати завдану позивачу матеріальну шкоду невиконанням відповідачем договору №59 „ про надання житлово-комунальних послуг" від 05 вересня 2011 року, загальний розмір якої становить 899343,62 гривень. Завдану майнову шкоду позивач просить Суд відшкодувати частково, в розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача. Структура завданої позивачу неправовими діями відповідача матеріальної шкоди, загальний тюзмір якої становить 899343,62 гривень, складається з двох частин:1) 24021,05 гривень - марно сплачені позивачем відповідачу по його рахункам за період з 01 зересня 2011 року по 30 червня 2017 року грошові кошти за послуги, які відповідач позивачу як зласнику квартири не надавав і надавати не збирався і, якими через злісні дії відповідача, позивач користуватись не могла.

Позивач вказувала, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19.11.2018 року, яке залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 25.02.2019 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 4834,13 грн за період з 01.12.2012 року по 07.03.2018 року. Вказаним рішенням суду встановлені обставини щодо цивільно-правових відносин позивача та відповідача, які позивач просить не враховувати при ухвалення цього рішення суду, оскільки рішення Святошинського районного суду м. Києва є незаконним, навіть якщо набрало законної сили.

Позивач вказувала, що в матеріалах справи знаходиться наданий відповідачем суду і позивачу „розрахунок нарахувань житлово-комунальних послуг з власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 (період нарахувань : з 01.09.2011 по 31.03.2018), в якому позивач також визнає, що отримав від позивача за житлово-комунальні послуги загальну суму 24021,05 грн., просить застосувати до цих обставин ч.1 ст. 82 ЦПК України.

Позивач вказує, що позивачем також сплачено відповідачу 01.09.2011 року по 20.08.2012 року , моменту набуття позивачем права власності на квартиру відповідно до Свідоцтва про право власності 4572,26 гривень. Нарахування 4572,36 грн. за послуги на підставі договору №59 від 05.09.2011 року, який було підписано до настання події отримання позивачем квартири і до настання обставини самої можливості надання позивачу житлово-комунальних послуг як власнику квартири, являється одержанням відповідачем в момент вчинення правочину вимог закону регламентованих:частиною 4. статті 212 ЦК України . Сума 875322,57 гривень - сума упущеної вигоди, яку позивач міг би реально отримати від здачі квартири в оренду, якщо б відповідач не відключив квартиру позивача від подачі житлово- нальних послуг, чим зробив квартиру непридатною для проживання в ній людей. Упущена вигода нарахована за 11 днів і 58 місяців, виходячи із розрахунку орендної плати по 15000,00 грн. на місяць:11 днів (з 21 по 31) серпня 2012 року 5322,57 грн. (15000,00 грн. : 31 календарний день серпня х 11 днів); 58 місяців за період з 01.09.2012. по 30.06.2017. 870 000,00 грн.(15000,00 грн. х 58 місяців ), а разом 875 322,57 грн. (5322,57 + 870000,00). Обчислення упущеної вигоди здійснене на основі інформації ЗМІ щодо ринкових розцінок на оренду за подібні квартири.

Позивач вказала, що виступила інвестором будівництва двох квартир комплексної житлової забудови із десяти багатоповерхових будинків, Забудовником земельної ділянки виступила „ Інвестиційно- будівельна компанія „Столиця" код за (далі- „забудовник"). Квартира №59 , побудована по договору між забудовником і позивачем №1735-10/062Р-2-10 "про резервування об`єкту нерухомості та порядок погашення облігацій" від 21 лютого 2007 року (далі- договір №1735-10/062Р-2-10 від 21.02.2007.).

Позивач вказувала, що свої обов`язки за договором виконала, що підтверджується довідкою забудовника , ксерокопія якої надана позивачем до матеріалів справи, а оригінал зберігається у позивача. Забудовник свої обов`язки нарушив і в запланований умовами договору №1735-10/062Р-2-10 строк будинок в експлуатацію не ввів. Позивачу квартира була передана тільки після виходу Свідоцтва про право власності від 20.08.2012 року .

Позивач вказувала, що 05 вересня 2010 року позивачу забудовником видано уже готовий акт „огляду об`єкту нерухомості" до договору №1735-10/062Р-2-10 "про резервування об`єкту нерухомості та порядок погашення облігацій" від 21 лютого 2007 року" в якому було указано, що начебто на момент видачі акту, огляд квартири проведено, зауважень немає, позивач отримує право доступу до квартири, бере на себе відповідальність за збереження квартири та її стан, відповідальність за збереження будинку та відшкодування компанії (забудовнику) всіх завданих у зв`язку з цим збитків. Після отримання акту від 05.09.2010., різнороб, у якого зберігались ключі, показав позивачу ще не закінчену будівництвом квартиру. Він сам відкрив квартир, під час огляду позивачем квартири постійно знаходився поруч з позивачем. Після закінчення огляду, сам закрив Акт від 05.09.2010. не передбачає передачі позивачу квартири і ніхто по цьому акту квартиру позивачу не передавав і передати не міг навіть через наступні обставини: станом на 05.09.2010 року (на день виходу акта від 05.09.2010.) квартира ще не була здана в експлуатацію.

Позивач вказувала, що 8 грудня 2010 року позивачу забудовником було видано Додаткову угоду №1 від 08.12.2010 року до договору №1735-10/062Р-2-10 від 21 лютого 2007 року" (далі - угода №1 від .12.2010.), ксерокопію якої позивач надав до суду, в якій п.1.4. зазначено, що дата введення будинку в експлуатацію - 06.10.2010 року, в п.2.2. зазначено , що квартира позивачу буде редана не пізніше 31 грудня 2011 року шляхом підписання акту приймання-передачі квартири. Угода №1 від 08.12.2010 року означає, що на день її виходу п.5. акту від 05.09.2010 року: "3 моменту підписання сторонами даного акту Сторона-2 (позивач) отримує право доступу до квартири та бере на себе відповідальність за збереження квартири та її стан, а також за дотримання вимог техніки безпеки, протипожежної безпеки, санітарно- гігієнічних норм та правил добросусідства. Крім того Сторона-2 бере на себе відповідальність за збереження будинку та зобов`язується відшкодувати Компанії всі завдані в зв`язку з цим збитки" втратив всяку силу. Забудовник умови і цієї угоди №1 від 08.12.2010р також порушив і квартиру, як обіцяв, позивачу станом на 31 грудня 2011 року знову не передав. Після огляду квартири по акту від 05.09.2010 року, позивач жодного разу не була в квартирі, квартиру не бачила аж до отримання ключів від квартири, що відбулось після отримання позивачем Свідоцтва про право власності від 20.08.2012 року, яке інвесторам будівництва будинку видав під підпис сам забудовник, без складання будь-яких проміжних документів, угод, договорів. Інвестори уже готові Свідоцтва самостійно здавали в БТІ на державну реєстрацію прав власності.

Позивач вказує, що майже за рік до отримання позивачем Свідоцтва про право власності від 20.08.2012 року : ключів від квартири, забудовник попередив, що для отримання документів необхідних для «формлення права власності, попередньо відповідно до п. 2.2.6. умов договору №1735-10/062Р- 2-10 від 21.02.2007. «Протягом 10 (десяти) днів з моменту укладання щодо об`єкту договору передбаченого Інформацією, укласти с експлуатуючою організацією договори про участь у витратах на утримання об`єкту та при будинкової території (на надання комунальних послуг)» необхідно підписати договір по житлова-комунальному обслуговуванню будинку. Після чого і було підписано підготовлений відповідачем договір №59 від 05.09.2011 року, Однак після підписання договору №59 від 05.09.2011 року, квартира і ключі від квартири позивачу не були передані.

Позивач вказує, що згідно Технічного паспорта Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 , який виготовлено станом на 22.12.2010 року, Технічна інвентаризація квартири № 59 проводилась двічі: перший раз станом на 22.12.2010 року, що доводиться записом: „Паспорт виготовлено станом на 22.12.2010р.", в якому указано, що Інвентаризаційна (балансова) вартість квартири 292496 грн., загальна площа квартири 79,3 кв.м, жила площа 37,7 кв.м

Позивач вказує, що ця обставина повністю спростовує твердження відповідача про те, що житлово-комунальні послуги по будинку АДРЕСА_2 він надавав з 09.11.2010 р. Технічний паспорту БТІ, який є обов`язковою складовою пакету документів прийняття Будинків в експлуатацію, являється належним документальним доказом того, що до 22.12.2010 року відповідач ніяк не міг надавати послуги по будинку №26 , бо ніколи без наявності технічного паспорту будинок в експлуатацію не міг бути прийнятий, другий раз службою БТІ технічна інвентаризація квартири проводилась станом на 21.06.2012 року, що доводиться записами спеціаліста БТІ ОСОБА_4 в технічному паспорті відповідних даних: на 21.06.2012 року, інвентаризаційна вартість квартири в сумі 376421 грн.

Позивач вказує, що ця обставина є доказом того, що позивач до отримання Свідоцтва на право власності від 20.08.2012 року не могла бути 21.06.2012 року другої технічної інвентаризації БТІ. І ніяких ремонтних робіт не проводила . Проведення двох технічних інвентаризацій квартири в новобудові з терміном в один з половиною роки, вказують на те, що права власності побудованої за власні кошти позивача квартири півтора роки протиправно були оформлені на іншу особу, і ця особа є забудовник.Повторна технічна інвентаризація квартири є необхідною умовою для видачі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації №1241-С/КІ від 15 серпня 2012 року, на підставі якого позивач визнана власником квартири №59 вилученої із незаконного володіння забудовника. Угодою №1 від 08.12.2010 року доводиться факт того, що на момент її виходу службою БТІ ще не була завершена перша технічна інвентаризація. В Угоді №1 від 08.12.2010 року указана планова загальна площа квартири -80,7 кв.м. , а не фактична - 79,3 кв.м, заміряна і обчислена БТІ, як це відображено в Техпаспорті. А ця обставина є незаперечним доказом того, що з 09.11.2010 року відповідач ніяк не міг задавати послуги по будинку №26 , бо ніколи без даних БТІ будинок в експлуатацію не міг бути переданий.

Позивач вказує, що відповідач не надав до суду Акт готовності об`єкта до експлуатації від 01.08.2010 року та Сертифікат відповідності КВ №000398 від 06.10.2010 року. Це документи, на які посилається відповідач в Наказі №17-ОД як на підставу виходу самого наказу, натякаючи на: "ситуацію, що склалась на новозведеному будинку за адресою АДРЕСА_2 , по прийому - передачі квартир". Відповідно до вимог справочинства Акт готовності об`єкта до експлуатації від 01.08.2010 року та Сертифікат відповідності КВ №000398 від 06.10.2010 року., як невід`ємна частина Наказу №17-ОД, повинні знаходитись при Наказі №17-ОД, і як доказ по справі обставин і подій що відбувались в указаний в наказі період, передані в суд разом з наказом. Названі вище Акт і Сертифікат являються офіційними документи, що входять в загальний пакет документів, які відповідач отримав при прийнятті будинку від забудовника на обслуговування, проте не надав їх суду, хоч в своєму Наказі №17-ОД підтвердив що вони знаходяться у нього. Наказ №17-ОД від 09.11.2010 року не можна використати для доказування обставин справи, його можна використати хіба що як можливість повеселити публіку щоб розрядити обстановку. Позивач вказує, що Докази недійсності договору №59 «про надання житлово-комунальних послуг» від 05.09.2011 року є сам договір і ніяких інших доказів його недійсності не потребується.

Позивач вказує, що підготовлений відповідачем договір №59 „про надання житлово-комунальних послуг" від 35.09.2011 року, укладений між ДП „Дарниця-1" (підрозділ „Житлосервіс-1") та позивачем, в якому закреслене п. «Предмету договору», яким визначались користувачі послугами і є запис: "Договір нав`язаний до передачі квартири згідно. акта передачі» і не правильно вказаний номер будинку місцезнаходження сторони правочинку є нікчемним правочином формально, фактично і по суті, що не потребує спростування.

Позивач вказує, що першою стороною, як юридичної особи, в договорі назване найменування віртуального в дійсності не існуючого як особа ДП „Дарниця-1" (підрозділ „Житлосервіс-1"), та не вважає його Дочірнім підприємством .Дарниця-1", код за

Позивач вказувала, що їй не відомо, що ДП „Дарниця-1" (підрозділ „Житлосервіс-1"), з яким позивач підписала договір №59 від 05.09.2011 року має код за .

В судовому засіданні позивач підтвердила заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, вказувала, що спірна квартира вже нею продана у 2017 році. Що з 2010- року по 2017 рр намагалась врегулювати спір з відповідачем шляхом домовленостей, але відповідач подав до суду позов та стягнув неіснуючу заборгованість, при цьому сам порушував її право, яка споживача послуг, а тому у червні 2016 року звернулась із вказаним позовом до суду.

Відповідач проти позову заперечував, подав відзив на позовну заяву вказував, що Відповідач ДП „Дарниця-1" був балансоутримувачем і надавав житлово-комунальні послуги по будинку АДРЕСА_2 і листопада 2010 р. (згідно Наказу № 17-ОД від 09.1 1.2010р. (копія якого надана з Відзивом на позовну заяву 03.04.2018р.)) по 30 червня 2017р. (згідно Акту- приймання-передачі житлового комплексу або його частини в управління від 30.06.2017р. (копія першої, передостанньої і останньої сторінки надана з Відзивом на позовну заяву 03.04.2018р.)).

Відповідач вказує, що з 01.07.2017р. Відповідач не надає житлово-комунальні послуги житловому будинку АДРЕСА_2 набережна внаслідок передачи житлового будинку разом із наявною документацією в ОСББ «Південна Брама 26-Г» для самостійного здійснення управління, відповідно до листа ОСВБ «Південна Брама 26-1 » вхідний номер 155 від 28.04.2017р. питання передачі права на користування приміщенням інженерного забезпечення; видачі ключа від вхідних дверей в будинок; надання паспортів на квартирні засоби обліку (стосовно надання паспортів иа квартирні засоби обліку, то слід зазначити, що Позивач не звергався з заявою до Відповідача про їх надання і повинен був звернутись до забудовника, або до особи у якої були придбані ці засоби обліку): розблокування запірних вентилів на подачу опалення, холодного та гарячого водопостачання вже не відносяться до Відповідача. Позивач навіть не обгрунтував свої позовні вимоги з посиланням на норми законодавства, які підтверджують законність права вимоги, не надав жодного доказу на їх підтвердження. Відповідач вже більше року не надає житлово-комунальні послуги в житловому будинку АДРЕСА_2 і не має доступу до будинку, а позивач знаючи це вводить суд в оману, вимагаючи задовольнити позовні вимоги, які ніяким чином не відносяться до Відповідача. Вимоги Позивача щодо надання договорів з виробниками послуг ПАТ «Київенер та ПрАТ «АК`Київводоканал» по квартирі Позивача є також незаконнії безпідставними та необгрунтованими тому, що відповідно до ч.І ст. 13 ЗУ «Про надан житлово-комунальних послуг» Договір про надання комунальної послуги укладає між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управите, багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечеі функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідач вважає необгрунтовані позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору про надання житлово- комунальних послуг від 05.09.2011р., оскільки Договір укладено з юридичною особою Дочірнім підприємстві «Дарниця-1». код за . інформація про підприємство міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підгіриємців та громадських формувань. Договір укладено відповідно до вимог Цивільного кодексу України. ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» і підписано Позивачем та представником Відповідача в особі директора ДІ1 «Дарниця-1» Мацюком В. та скріплено печаткою ДГІ «Дарниця-1». на якій зазначено код ЄДРІІОУ, ДП «Дарниця-1» не є забудовником і замовником будівництва і не має відношення до правовстановлюючих документів на квартиру позивача, згідно п.5 Акту огляду об`єкту нерухомості від 05.09.2010р.. укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Житло киянам» та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця»» і 1 примірник якого надано ДІП «Дарниця-1» . Позивач отримав право доступу до квартири та взяла на себе відповідальність за збереження квартири та її стан. Позивач самостійно звернувся до Відповідача для укладення договору «Про надання житлово-комунальних послуг» через рік - 05.09.2011р. Цього ж дня договір було укладено. Будинок відкрито під заселення 09.11.2010р. відповідно до Наказу № 17 ОД від 09.11.2010р. З дня відкриття будинку під заселення надавались житлово-комунальні послуги, в тому числі, і послуги з утримання будинку і прибудинкової території.

Відповідач вказує, що не чинив непоборні для Позивачки перешкоди в користуванні майном в наслідок чого Позивачка не отримала дохід (упущену вигоду) в сумі 899343.62 грн.. але які саме перешкоди і в чому саме вони полягають не зазначено, жодних доказів в обгрунтування своїх вимог не надано, тому ці твердження є безпідставними.

Відповідач вказує, що відповідно до ст. 22 ЦК України «Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: ... доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)». При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна. її розмір повинен бути підтверджений обгрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход. Тягар доведення наявності і обгрунтування розміру втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обгрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов`язання належним чином.

Із посиланням на вимоги ст.ст.22, 627,628,631,642 ЦК України просить суд у задоволенні позову відмовии.

Суд заслухавши пояснення сторін у справі, доводи на які вони посилаються, як на обгрунтування заявлених позовних вимог, вважає що позов не доведений та задоволенню не підлягає.

Судом встанволено, що між позивачем та саме відповідачем було укладено Договір №59 від 05.09.2011 року, договір укладено відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і підписано Позивачем та представником Відповідача в особі директора ДП «Дарниця-1» Мацюком В. та скріплено печаткою ДП «Дарниця-1». на якій зазначено код ЄДРПОУ, суд не погоджується із твердженнями позивача, що у разі відсутності кол ЄДРПОУ на першій сторінці договору, такий договрі підлягає вишенню недійсним.

Судом встановлено, що згідно п.5 Акту огляду об`єкту нерухомості від 05.09.2010р.. укладеного між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Житло киянам» та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця»» позивач отримав право доступу до квартири та взяла на себе відповідальність за збереження квартири та її стан.

Судом встановлено, що Позивач самостійно спалчувала житлово-комунальні послуги за період з 2010 по 2012 рр , окрім заборгованості, яка виникла за період з 01.12.2012 року по 07.03.2018 рр, яка була стягнута за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Згідно вимог ст. 256ЦК Україани Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 257ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно вимог ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.2. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно вимог ст.261ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.2. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства.3. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.4. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.5. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.6. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.7. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави починається від дня набуття оспорюваних активів відповідачем. 8. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Судом встановлено, що позивачу було відомо про форму та зміст оспорюваного договору з часу його укладення, але протягом часу з 2011 року по 2016 рр, позивач не зверталась до суду із позовом про захист порушеного права.

Також позивач звертаючись із вказаним позовом до суду не просила суд поновити пропущений з поважних прчин строк позовної давності, така заява із обгрунтуваннями поважності пропустку строку звернення до суду позивач не подала.

Відповідач у справі до закінсення судовго розгляду подала суду заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог відповідача.

Позивач у справі не довела належними та допустими доказами, та не повідомила про підстави звільнення від доказування, заявлені позовні вимоги, а тому позов не доведений та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.3-15,76-82,141,259,268,353 ЦПК України, ст.ст. 203-121, 257-261 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Дарниця-1» про визнання недійсним договору, про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування матеріальної шкоди,- відмовити .

Рішення суду може бути оскарждене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення.

Суддя Т.О. Величко