Ухвала

28 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 935/2232/19

провадження № 61-12806ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Яремка В. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її зять ОСОБА_2 . Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року задоволено її позов про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з її дочкою ОСОБА_3 з 1990 року по дату її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 78,0 кв. м, житловою площею 49,8 кв. м, сарай 1960 року побудови, самовільна побудова, (гараж) та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 23 березня 2018 року вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Коростишівського районного округу Чевкота О. А., проте постановою від 27 березня 2018 року № 79/02-31 нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин відсутності документів, що посвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_2 на спадкове майно. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 30 січня 2019 року задоволені позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 її дочки ОСОБА_3 28 березня 2019 року у Коростишівській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 59/2019 та визнано її спадкоємцем першої черги після смерті дочки. При повторному зверненні із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину, постановою від 12 вересня 2019 року № 02-31/1359 нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що вказане майно (житловий будинок) належать померлому ОСОБА_2 на підставі договору дарування. Вважає, що оскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 немає, успадкування є безспірним.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку що за позивачем, як спадкоємцем за законом, належить визнати право власності на спірне майно у порядку спадкування.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення у справі прямо впливає на права та законні інтереси ОСОБА_4 щодо спірного майна, проте суд не вирішив питання про заміну неналежного відповідача або про залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача.

26 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано для усунення зазначених недоліків строк до 05 жовтня 2020 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали, зокрема, сплатити судовий збір виходячи із вартості спірного нерухомого майна.

У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема докази вартості спірного нерухомого майна, яка складає 109 457,00 грн.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовна вимога майнового характеру - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Предметом позову у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно вартістю 109 457,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Коростишева Житомирської області в особі Коростишівської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. А. Воробйова В. В. Яремко