ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7537/20 Справа № 199/3583/20 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз про відшкодування моральної шкоди, визнання права, заборону вчинення певних дій, стягнення неустойки,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до АТ Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз про відшкодування моральної шкоди, визнання права, заборону вчинення певних дій, стягнення неустойки визнано неподаним та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду від 07 липня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз про відшкодування моральної шкоди, визнання права, заборону вчинення певних дій, стягнення неустойки (а.с.1).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали (а.с. 4).

В ухвалі суду від 05 червня 2020 року про залишення позовної заяви без руху підставою залишення позовної заяви без руху було те, що позивач не зазначив у позовній заяві свій реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серію паспорта громадянина України, а також суд зазначив, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, про стягнення якої він просить у позові, не враховано цієї суми при визначенні ціни позову.

Копію вказаної ухвали суду від 05 червня 2020 року було отримано позивачем 20 червня 2020 року (а.с.7).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до АТ Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз про відшкодування моральної шкоди, визнання права, заборону вчинення певних дій, стягнення неустойки визнано неподаним та повернуто позивачу (а.с.11).

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 07 липня 2020 року, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали про залишення його позовної заяви без руху, а тому на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України визнав її неподаною та повернув позивачеві.

Однак, погодитись з таким висновком суду не можливо з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суди повинні уникати надмірного формалізму під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі, адже суди помилково визнають такими, що дають підстави для повернення позовних заяв ті обставини, зокрема, щодо не наведення попереднього (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; відсутність власного підтвердження позивачем про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, підстави звільнення позивача від сплати судового збору, адже зазначені обставини можуть бути з`ясовані судом на наступних стадіях процесу.

В ухвалі суду від 05 червня 2020 року підставою залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху зазначено те, що позивач не вказав у позовній заяві свій реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серію паспорта громадянина України, а також суд зазначив, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, про стягнення якої він просить у позові, не враховано цієї суми при визначенні ціни позову.

Слід вказати, зазначене може бути з`ясовано судом на наступних стадіях процесу. У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначав, що він заперечує проти використання його паспортних даних та реєстраційного номеру облікової картки платника податків, вважаючи таку інформацію конфіденційною, та зазначав, що розмір завданої йому моральної шкоди має визначити суд, не зазначаючи конкретної суми.

Суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції від 07 липня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз про відшкодування моральної шкоди, визнання права, заборону вчинення певних дій, стягнення неустойки - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді