Справа №611/568/20
Провадження №2/611/226/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17 вересня 2020 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Коптєва Ю.А.,
за участю секретаря - Ведмідь І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Хлібна база №85» Державного агентства резерву України про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, середнього заробітку за весь за час затримки розрахунку при звільнені та вихідної допомоги,
27 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Хлібна база №85» Державного агентства резерву України про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, середнього заробітку за весь за час затримки розрахунку при звільнені та вихідної допомоги.
В обґрунтування позову зазначив, що з 19 травня 2020 року по 14 серпня 2020 року він перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Хлібна база №85» Державного агентства резерву України. Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 9 312,20 грн.
14 серпня 2020 року він подав заяву на звільнення з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням умов колективного договору та інших вимог законодавства про працю.
Проте, всупереч ч.1 ст. 47 КЗпП України, ч.1 ст. 116 КЗпП України, відповідач в день звільнення не здійснив виплату належних коштів. У зв`язку з чим, позивач, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача:
-суму заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі, яка складає 9 312,20 грн.;
-середній заробіток за весь період затримки розрахунку на момент винесення рішення;
-вихідну допомогу, відповідно до ст. 44 КЗпП України, у розмірі 15 582,45 грн.
Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Судова повістка, відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалася у встановленому законом порядку. Представник відповідача повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.
Виходячи з вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як передбачено ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 працював з 19 травня 2020 року на посаді водія автотранспортного засобу (автомобільної цистерни) відомчої воєнізованої охорони в Державному підприємстві «Хлібна база №85» Державного агентства резерву України, що вбачається з копії трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.7-8).
Наказом в. о. директора ДП «Хлібна база №85» № 142-к від 14 серпня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з 14 серпня 2020 року з посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Аналогічні відомості внесені у трудову книжку ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Як передбачено ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 11 513,71 грн., а тому суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі у зазначеному розмірі.
Що стосується задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, суд виходить з наступного.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Головними при застосуванні ст. 117 КзПП України є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та момент проведення з ним остаточного розрахунку, тому після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.
Судом встановлено, що не виплачуючи заборговані позивачеві суми, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване ст.43 Конституції України, Законом України «Про оплату праці» та обмеживши право на використання його власності для задоволення життєвих потреб - грошових коштів.
В рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції ( 994-535 ). Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Відповідачем заборгованість по заробітній платі в повному обсязі не погашено до даного часу, тобто згідно зі ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення.
Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.)
Так, відповідно до ч.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
А тому, враховуючи викладене, з відповідача слід стягнути компенсацію у розмірі 8455,65 грн. за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середнього заробітку за час затримки по день ухвалення рішення.
Щодо стягнення суми вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. п. 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Як передбачено ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Частиною 3 ст.38 КЗпП України встановлено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Отже, вимога позивача про стягнення з ДП «Хлібна база «№85» Державного резерву України вихідної допомоги, у розмірі 15 582,45 грн., з огляду на зміст ст.44 КЗпП України, не підлягає задоволенню, оскільки його звільнено з роботи саме за ч.1 ст.38 КЗпП України, що підтверджується заявою ОСОБА_1 на звільнення від 14 серпня 2020 року на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (тобто з вказівкою на відповідну частину статті КЗпП України) та наказ в.о. директора ДП «Хлібна база «№85» Державного резерву України.
Сукупність наведених доказів, наданих позивачем та їх належна оцінка дають суду підстави для часткового задоволення заявлених позивачем у розмірі 17 767,85 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 158, 247, 259, 263-265, 280-289, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Хлібна база №85» Державного агентства резерву України про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, середнього заробітку за весь за час затримки розрахунку при звільнені та вихідної допомоги, - задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства «Хлібна база №85» Державного агентства резерву України, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України -22675081, місцезнаходження: вул. Київська, 2, м. Барвінкове, Харківська область, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Барвінкове Харківської області, номер і серія паспорта НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , нараховану, але не виплачену суму заробітної плати у розмірі 9 312 (дев`ять тисяч триста дванадцять) гривень 20 гривень, станом на 14 серпня 2020 року; середній заробіток за весь за час затримки розрахунку при звільнені, станом на 17 вересня 2020 року, у розмірі 8455,65 грн.; а всього - 17 767 (сімнадцять тисяч сімсот шістдесят сім) гривень 85 копійок.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державного підприємства «Хлібна база №85» Державного агентства резерву України, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 22675081, місцезнаходження: вул. Київська, 2, м. Барвінкове, Харківська область, на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Барвінківський районний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складення повного судового рішення 21 вересня 2020 року.

Суддя Ю.А. Коптєв