ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/652/19Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/817/848/20 Доповідач - Хома М.В.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Дикун С. І., Шевчук Г. М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Моленя Ростислава Богдановича на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 8 липня 2020 року, ухвалене суддею Горуц Р.О. у цивільній справі №605/652/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від від 17 жовтня 2018 року з нього стягнуто аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 1000,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2018 року і до досягнення ними повноліття. Однак, на теперішній час його майновий стан змінився, оскільки він з 2019 року є інвалідом ІІІ групи, ніде не працює, єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності, розмір якої є меншим, ніж розмір аліментів, визначений судом, а тому просив змінити розмір аліментів, встановивши його у розмірі 1/3 частки від доходу.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 8 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в доход держави у сумі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Молень Р.Б. просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки судом не враховано стан здоров`я та матеріальне становище ОСОБА_1 , зокрема те, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності, а також те, що визначений судом розмір аліментів перевищує його загальний дохід.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти проживають разом з матірю ОСОБА_5 .

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 в розмірі по 1000,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2018 року і до досягнення ними повноліття.

ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований.

З 20 червня 2018 року по 2 березня 2019 року ОСОБА_1 перебував на обліку як безробітний в Підгаєцькому РЦЗ, про що свідчить довідка від 02 серпня 2019 року, видана Підгаєцькою районною філією Державного центру зайнятості Міністерства соціальної політики України.

2 травня 2019 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності (загальне захворювання по зору) на термін до 2 травня 2020 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААБ №474440 від 2.05.2019 року.

9.06.2020 року рішенням МСЕК інвалідність ОСОБА_1 встановлена на строк до 1.06.2022 року, що підтверджується доданою до апеляційної скарги довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №489678.

Згідно з висновками МСЕК про умови та характер праці, ОСОБА_1 протипоказана робота, пов`язана із загрозою травматизму зрячого ока.

Відмовляючи у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції зазначив, що та обставина, що у ОСОБА_1 відсутнє постійне офіційне працевлаштування, існувала на час постановлення рішення про стягнення аліментів і була врахована судом при визначенні розміру аліментів, а тому не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Дана обставина не свідчить про зміну майнового стану платника аліментів, оскільки у працевлаштуванні батька дітей нічого не змінилось, він як не був офіційно працевлаштований на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, так і продовжує бути непрацевлаштованим.

Щодо встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності, суд першої інстанції врахував, що згідно висновками МСЕК про умови та характер праці, ОСОБА_1 протипоказана лише робота, пов`язана із загрозою травматизму зрячого ока.

Інші види роботи йому не протипоказані.

Ухвалюючи рішення, суд керувався нормами ст.ст. 141, 150, 180, 181, 192 СК України, а також ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, яким визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При вирішенні даного позову суд врахував інтереси не лише платника аліментів, а також інтереси дітей, які є малолітніми і потребують матеріальної підтримки для забезпечення основних потреб. Обовязок про утриманню дітей несуть в рівній мірі як мати, так і батько.

Також суд правильно врахував те, що вимоги про зміну розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення є безпідставні, так як положеннями СК України передбачена лише можливість зміни розміру аліментів, а не встановленого способу їх стягнення. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №755/14073/16-ц.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування судового рішення і задоволення вимог ОСОБА_1 .

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У звязку із встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності йому протипоказана лише робота, пов`язана із загрозою травматизму зрячого ока, але інші види робіт йому не протипоказані.

Серед рекомендацій МСЕК щодо професійної реабілітації зазначено професійну перепідготовку та підвищення кваліфікації.

Сам факт встановлення платнику аліментів ІІІ групи інвалідності та отримання ним пенсії по інвалідності не свідчить про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки ним не доведено, що встановлення йому інвалідності потягло такі зміни стану його здоровя чи матеріального стану, які унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, які були викладені у позовній заяві, суд першої інстанції надав їм належну оцінку та навів мотиви відхилення цих доводів. Тому апеляційний суд не вбачає підстав повторно відповідати на ті самі аргументи.

При цьому, колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛвід 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Моленя Ростислава Богдановича залишити без задоволення.

Рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 8 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2020 року.

Головуюча

Судді