ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 710/579/19
Провадження № 22-ц/821/237/20
категорія: 351000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Єльцова В. О., Карпенко О. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідачі: Шполянський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Управління державної казначейської служби України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Управління державної казначейської служби України у Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди завданих незаконною бездіяльністю органу державної влади та службовими особами, у складі: головуючого судді Здоровила В. А., повний текст рішення складено 21 грудня 2019 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом вищезазначеного змісту.

Поданий позов мотивовано тим, що 18 грудня 2017 року нею було укладено із ФОП ОСОБА_2 два договори на туристичне обслуговування щодо сімейної подорожі до Єгипту в період з 29 січня 2018 року по 05 лютого 2018 року - в одному договорі були зазначені вона та її двоє дітей ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в іншому договорі - її чоловік ОСОБА_6 та син ОСОБА_9.

19, 21 та 22 грудня 2017 року, згідно чотирьох квитанцій до прибуткових касових ордерів, нею були сплачені туристичні послуги на загальну суму 32722,93 грн.

Проте, 29 січня 2018 року рішенням службової особи Державної прикордонної служби їй було відмовлено у перетинанні державного кордону у зв`язку із наявністю обмеження у праві виїзду за кордон згідно ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2009 року, через що вся її сім`я не поїхала до Єгипту, а гроші сплачені за договорами на туристичне обслуговування, втрачені.

Як було в подальшому нею з`ясовано, ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2009 року її тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 05 травня 2009 року (судовий наказ № 2-н-61/09) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 19780,91 грн.

Позивач переконана, що порушення її прав допустив саме державний виконавець, не направивши до Державної прикордонної служби України копію постанови про закриття виконавчого провадження від 04 січня 2013 року. Це стало відомо із листа Державної прикордонної служби України від 16 квітня 2018 року, який отриманий нею 20 квітня 2018 року.

Саме з цього часу їй достеменно відомо про особу, яка порушила її право - відділ державної виконавчої служби. Отже, орган державної виконавчої служби не виконав свого прямого обов`язку та допустив порушення права позивача на вільний виїзд за межі України, через що постраждала вона особисто, і вся її сім`я включно із трьома малолітніми дітьми.

Зазначає, що їй заподіяна майнова шкода, яка полягає у втрачених нею коштах в сумі 32722,93 грн, які були сплачені позивачем за подорож до Єгипту. Договори на туристичне обслуговування не передбачають умови про повернення позивачу коштів за зірвану подорож з причин, пов`язаних із наявністю обмеження у праві на виїзд за межі України.

Щодо моральної шкоди, то вона полягає у душевних стражданнях, нервовому потрясінні, пов`язаному зі зривом подорожі, на яку вся сім`я довго чекала, погіршенні сну позивача та загалом тривалому погіршенні настрою, у душевних стражданнях, викликаних пригніченим станом дітей позивача, які глибоко засмутилися через зірвану поїздку, а в подальшому сталися зміни в поведінці двох старших синів, що також негативно позначилося на позивачу. А на нервовому підґрунті в подальшому погіршився її стан здоров`я.

Виходячи із вимог розумності та справедливості розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивач визначила в сумі 30000 грн.

З урахуванням наведеного просила суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади на її користь 32722,93 грн завданої матеріальної шкоди та 30000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, а також стягнути з Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн та правничої допомоги в розмірі 9 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, Управління державної казначейської служби України у Шполянському районі Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих незаконною бездіяльністю органу державної влади та його службовими особами, задоволено частково.

Стягнуто з державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади на користь ОСОБА_1 , 32722,93 грн завданої матеріальної шкоди та 20000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Шполянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Стягнуто з Шполянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн та правничої допомоги в розмірі 9000 грн, а всього 9768,40 грн.

Рішення мотивовано тим, що державний виконавець Шполянського ВР ДВС ГТУЮ у Черкаській області порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду. Зокрема, відповідач у встановлений законодавством порядок та термін не надіслав Державній прикордонній службі України копії постанови про закінчення виконавчого провадження, що призвело до заподіяння позивачу матеріальної та моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що порушення закону з боку державних виконавців, їх бездіяльність призвели до тривалого невиконання рішення суду, в результаті чого права позивача були порушені, остання втратила можливість відпочити з сім`єю за кордоном. Все це негативно вплинуло на емоційний та психічний стан всієї родини, та не могло не спричинити моральні страждання, в зв`язку з чим останній, з вини державних виконавців, була завдана моральна шкода. Однак, на думку суду, розмір шкоди був значно завищеним, та відповідно підлягає зменшенню на ряду із задоволенням вимог, щодо стягнення матеріальної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 28 грудня 2019 року, Шполянський РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області посилаючись на незаконність та необґрунтованість, оскаржуваного рішення прийняття його з порушенням норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

При цьому зазначив, що судом було визнано встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи.

Згідно запису журналу реєстрації вихідної кореспонденції № 660 від 11 лютого 2013 року відповідачем направлено простою кореспонденцією постанову про закінчення виконавчого провадження на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби. Даний факт свідчить, що державним виконавцем вживалися заходи щодо зняття обмежень, застосованих відносно боржника під час виконання судового рішення та не порушено жодного із принципів встановлених, як критерій оцінки правомірності дій суб`єкта владних повноважень.

Вважає, що позивачем не доведено яким саме чином, дія чи бездіяльність відповідача по справі привели до порушення її нормального ритму життя, не доведено факту завдання відповідачем моральної шкоди, а її розмір є необґрунтованим та не підтверджений належними та допустимими доказами.

Щодо розміру витрат на правову допомогу, то скаржник переконаний, що їх розмір є значно завищений враховуючи ступінь складності справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Відповідачем не доведено відсутність його вини, обов`язок у доведенні якої покладено на нього. Надані у суді першої інстанції докази не відповідають критерію достовірності.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

УхвалоюЧеркаського апеляційного суду від 27 січня 2020 року розгляд апеляційної скарги призначено на 12 лютого 2020 року на 09:30 год., в подальшому розгляд справи відкладено на 26 лютого 2020 року на 11:00 та на 05 березня 2020 року на 09:30.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 04 березня 2020 року замінено відповідача у даній справі - Шполянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на правонаступника - Шполянський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до наказу Шполянського районного суду Черкаської області від 05 травня 2009 року із ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» було стягнуто заборгованість в сумі 19667,57 грн за кредитним договором № 116п/99/2008-980 від 14 березня 2008 (т. 1 а.с. 8).

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2009 року задоволено подання відділу державної виконавчої служби Шполянського районного управління юстиції та тимчасово обмежено виїзд за межі України, без вилучення паспорта, ОСОБА_1 терміном до виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням Шполянського районного суду від 05 травня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в сумі 19780,91 грн до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках (т. 1 а.с. 9-10).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру виконавчих проваджень від 29 січня 2018 року, 04 вересня 2012 року виконавчий документ за виконавчим провадженням №34150940 з примусового виконання судового наказу Шполянського районного суду Черкаської області №2-н-61/09 від 05 травня 2009 року надійшов до державного виконавця 04 вересня 2012 року та 04 січня 2013 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку з фактично виконаним рішенням, згідно з виконавчим документом (т. 1 а.с. 20-21).

Згідно з рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України від 29 січня 2017 року, капітаном ОСОБА_8 , як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону, прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянці ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби відомостей, що зазначену особу, відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2009 року, тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до ст. 20 ЗУ «Про державну прикордонну службу України» відсутні дійсні документи на право перетинання державного кордону (т. 1 а.с. 11-12).

З договорів на туристичне обслуговування № 856980 та № 941195 від 18 грудня 2017 року, укладеними між ФОП ОСОБА_2 «Турсубагент» з одного боку та ОСОБА_1 «Турист» з іншого боку, вбачається, що «Турсубагент» зобов`язується відповідно до замовлення Туриста й осіб, що слідують з ним, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт) Туристу, а Турист зобов`язується на умовах даного Договору прийняти та оплатити їх. Загальна вартість туристичних послуг становить 32722,93 грн (т.1 а.с. 13-15).

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера від 19 грудня 2017 року та 21 грудня 2017 року ОСОБА_1 сплатила кошти ФОП ОСОБА_2 за договорами на туристичне обслуговування № 856980 та № 941195 в сумі 32722,93 грн (т. 1 а.с.16).

Згідно з Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13 липня 2009 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського управління юстиції, ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 856. Батьками дитини є ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (т.1 а.с. 22).

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 05 вересня 2012 року, виданого виконкомом Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 32. Батьками дитини є ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (т.1 а.с. 23).

Згідно з Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 22 вересня 2015 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №1135. Батьками дитини є ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 24).

Відповідно до повідомлення Державної прикордонної служби України від 16 квітня 2018 року № 184/Б-4683, постанова державного виконавця ВДВС Шполянського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 04 січня 2013 року ВП № 34150940, винесена при примусовому виконанні судового наказу № 2-н-61/09 від 05 травня 2009 року, виданого Шполянським районним судом Черкаської області, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України (Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України) для виконання не надходила (т. 1 а.с. 30).

Згідно з повідомленням Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 25 квітня 2018 № Б-505/9-24/2, 04 січня 2013 року державним виконавцем Шполянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Однак, з`ясувати наявність факту направлення кореспонденції на адресу Державної прикордонної служби не вбачається можливим, оскільки відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25 грудня 2008 року, завершені виконавчі провадження передаються до архіву та зберігаються протягом трьох років, після чого знищуються. Державним виконавцем Шполянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області вжито заходи для відновлення постанови про закінчення виконавчого провадження № 34150940 та надіслано на адресу Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України для виконання. В ході телефонної розмови з працівниками даного органу, встановлено, що застосоване відносно ОСОБА_1 обмеження у праві виїзду за межі України, під час примусового виконання судового наказу Шполянського районного суду Черкаської області № 2-н-61/09 від 05 травня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 19 780,91 грн станом на 25 квітня 2018 року знято (т. 1 а.с. 31-32).

З характеристики ОСОБА_9 , виданої Мошнівською загальнооствітньою школою I-III ступенів Черкаської районної ради Черкаської області 29 березня 2018 року, вбачається, що Глєб навчається у школі з першого класу. Протягом попереднього періоду навчання зарекомендував себе як старанний та здібний учень. Після зимових канікул ОСОБА_12 повідомив радісну новину про довгоочікувану поїздку усієї родини на відпочинок до Єгипту. У цей період поведінка та успішність учня покращились, він перебував у передчутті дива (сподівався багато побачити, дізнатися), цікавився у ході бесід цією країною, самостійно відшукував цікаву інформацію в енциклопедії та рахував дні до від`їзду. Глєб був відсутній у школі два дні, 29 та 30 січня (батьки заздалегідь попередили про від`їзд на відпочинок), а тому його швидка поява у класі викликала здивування. Ще більше здивування та занепокоєння викликали зміни у поведінці дитини. Зазвичай жвавий та веселий, Глєб став пригніченим, спостерігалася підвищена тривожність та втрата довіри до дорослих людей, яка притаманна дітям його віку. Йому було важко сприйняти ситуацію, що склалася із поїздкою, та усвідомити той факт, що дорослі часто чинять нечесно та несправедливо. Такий стан хлопчика негативно вплинув на його успішність та стосунки із однокласниками (т. 1 а.с. 26).

Відповідно до характеристики ОСОБА_11 , вихованця старшої групи «Дзвіночки» ДНЗ «Лісова казка», виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) «Лісова казка» с. Мошни, Мошнівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, Макар відвідує дитячий садок «Лісова казка», старшу групу «Дзвіночки». 29 та 30 січня 2018 року вихованця у дитячому садочку не було. Вихователі були повідомлені, що протягом тижня родина перебуватиме на оздоровчому відпочинку, що був довгоочікуваним подарунком на Новий рік для багатодітної сім`ї. Після повернення до дитячого садку 31 січня ОСОБА_13 , допитливий, жвавий хлопчик став на себе не схожий. Спостерігалися поганий апетит і труднощі зі сном вдень, інколи відстороненість від оточення, підвищена дратівливість. З часом все ніби владналося, але після стресової ситуації змінилося його ставлення до навчальних занять. Бажання йти до школи, пізнавати щось нове, стало просто зникати на очах. Спілкування у колективі діток стало іншим. Кілька разів виникали неприємні ситуації, в яких важко було розпізнати вчинки ОСОБА_13 (т.1 а.с.25).

Згідно з довідкою № 8 від 27 березня 2018 року, виданою Черкаським районним центром первинної медико-санітарної допомоги Черкаської районної ради, ОСОБА_1 на диспансерному обліку при амбулаторії загальної практики сімейної медицини не перебуває. Зверталася за медичною допомогою до лікаря ЗПСМ с. Мошни 26 березня 2018 року. Діагноз: астено-невротичний синдром, анемія І ст. (т.1 а. с.28).

З консультативного висновку лікаря-дерматолога ЧОШВД, ОСОБА_14 від 22 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 поставлений діагноз себорея в/г, себорейний дерматит (т.1 а.с. 29).

30 травня 2019 року, до відзиву на позовну заяву, представником Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області додано копію журнала реєстрації вихідної кореспонденції № 09-34, в якому під порядковим номером 660 міститься запис від 11 лютого 2013 року про направлення постанови про закінчення виконавчого провадження Бужкевич Прикордонній службі (т.1 а.с. 67).

Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 30 вересня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та витребувано із Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області оригінал письмового доказу, а саме журнал вхідної кореспонденції відділу за 2013 рік (т.1 а.с. 157).

Згідно акту про вилучення номенклатурних справ для знищення від 19 грудня 2018 року, проведено знищення номенклатурних справ у яких закінчився термін зберігання, які були завершені у 1978 - 2017 роках, зокрема, № 09-46 реєстр на відправлення рекомендованої кореспонденції з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року та № 09-34 журнал реєстрації вихідної кореспонденції (т.1 а.с. 92 - 95, 167 - 170).

У червні 2018 року ОСОБА_1 зверталась до Шполянського районного суду Черкаської області із позовом до Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області про визнання бездіяльності органу державної влади незаконною та стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди завданих такою бездіяльністю.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано бездіяльність державного виконавця Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області протиправною та стягнуто з бюджету через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади на користь ОСОБА_1 32722,93 грн завданої матеріальної шкоди та 10000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Шполянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області (т.1 а.с. 112 - 123).

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 21 лютого 2019 року рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2018 року скасоване, а у задоволенні позову відмовлено з підстав не залучення до участі в справі належного відповідача - Державну казначейську службу України (т.1 а.с. 34 - 40).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 29 січня 2018 року рішенням службової особи Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 було відмовлено у перетині державного кордону у зв`язку із наявністю обмеження у праві виїзду за кордон згідно ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2009 року, її сім`я не поїхала до Єгипту, у зв`язку з чим вона отримала матеріальну шкоду в розмірі 32722,93 грн, сплачених за договорами на туристичне обслуговування.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 18 грудня 2009 року було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 05 травня 2009 року (судовий наказ № 2-н-61/09) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 19780,91 грн.

Проте, вказану заборгованість ОСОБА_1 погасила, тому 04 січня 2013 року було закрито виконавче провадження, однак станом на 29 січня 2018 року обмеження у праві виїзду знято не було.

Статтею 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено зокрема, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У такому випадку виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинної на час виникнення спірних правовідносин), у разі, зокрема, закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно п.11.4 Інструкції з організації примусового виконання рішення суду (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі виконання боржником відповідних зобов`язань, у тому числі зі сплати аліментів, а також у зв`язку із закінченням виконавчого провадження державний виконавець виносить відповідну постанову, копія якої підлягає обов`язковому направленню до Адміністрації Державної прикордонної служби України для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

При цьому ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05 березня 2009 року № 270, просте поштове відправлення це поштове відправлення, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки.

Оскільки ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкція з організації примусового виконання рішення суду не містили вимоги про направлення постанови про завершення виконавчого провадження рекомендованим листом, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що журнал реєстрації вихідної кореспонденції з відповідним записом є доказом надсилання відповідної постанови, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

При цьому, колегія суддів враховує, що ч. 5 та ч. 6 ст. 95 ЦПК України визначено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2019 року, до відзиву на позовну заяву, представником Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області додано копію журналу реєстрації вихідної кореспонденції № 09-34, в якому під порядковим номером 660 міститься запис від 11 лютого 2013 року про направлення постанови про закінчення виконавчого провадження Бужкевич - Прикордонній службі (т.1 а.с. 67).

З метою перевірки достовірності поданого доказу, ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 30 вересня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та витребувано із Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області оригінал письмового доказу, а саме журнал вхідної кореспонденції відділу за 2013 рік (т.1 а.с. 157).

15 жовтня 2019 року представником Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області до суду першої інстанції було подано заяву на виконання ухвали про витребування оригіналу письмового доказу в якій зазначив, що журнал реєстрації вхідної кореспонденції відділу за 2013 рік неможливо надати у зв`язку з тим, що 19 грудня 2018 року було проведено знищення номенклатурних справ за закінченням строку зберігання, зокрема, номенклатурної справи № 09-33, організаційно-розпорядчих документів начальника відділу ДВС та документів про їх виконання згідно розпорядження керівника №4 від 19 грудня 2018 року.

Згідно акту про вилучення номенклатурних справ для знищення від 19 грудня 2018 року, проведено знищення журналу реєстрації вихідної кореспонденції № 09-34 (т.1 167 - 170).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не взяття до уваги, наданого Шполянським РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, в підтвердження заперечень, доказу - копії журналу реєстрації вихідної кореспонденції, адже оригінал вказаного письмового доказу було знищено у період, коли цивільні справи, щодо спірних правовідносин, перебували у провадженні судів і питання по суті спору ще не було вирішено.

З огляду на викладене, доводи приведені в апеляційній скарзі про те, що надані представником Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області записи журналу реєстрації вхідної кореспонденції свідчать про те, що державним виконавцем вживалися заходи щодо зняття обмежень з позивача, не заслуговують на увагу та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 87 «Про виконавче провадження» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) Шполянського РВ ДВС ГТУЮ в Черкаській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст.11 ЦК України).

Отже, питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 у справі № 920/715/17.

Апеляційний суд дійшов висновку, що бездіяльність Шполянського РВ ДВС ГТУЮ в Черкаській області щодо неповідомлення Адміністрації Державної прикордонної служби України про закінчення виконавчого провадження, перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням матеріальних збитків ОСОБА_1 , у зв`язку із не зняттям обмеження у праві виїзду за межі України, тому є підстави для відшкодування позивачу матеріальної шкоди у розмірі її спричинення - 32722,93 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд виходить з наступного.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»( з наступними змінами) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд відповідно до роз`яснень, викладених у вищевказаній постанові Пленуму Верховного Суду України, має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої ст. 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2201), «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права являється адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній в постанові № 641/7804/15-ц від 21 жовтня 2019 року.

Враховуючи, що у зв`язку із діями відповідача ОСОБА_1 зазнала моральних страждань, яке виразилось у переживаннях за втрачений відпочинок, за дітей, які болісно сприйняли дану ситуацію, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, а також про те, що розмір моральної шкоди заявлений позивачем є завищеним.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача 20000 грн. моральної шкоди місцевий суд, виходячи із зазначених нею обставин, не в повній мірі врахував вимоги розумності та справедливості й значно завищив розмір відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач у зв`язку зі зривом сімейної подорожі, подані нею докази заподіяння моральної шкоди, зокрема, довідку № 8 від 27 березня 2018 року, консультативний висновок спеціаліста від 22 березня 2018 року та характеристики дітей, колегія суддів виходячи з наявності підстав, передбачених статті 376 ЦПК України, а також вимог розумності, виваженості та справедливості вважає, що постановлене судове рішення в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні з визначенням цієї шкоди в розмірі 6000 грн.

Інші доводи по суті спору, які викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки поданих та досліджених судом доказів та незгоди із висновками суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Щодо доводів апеляційної скарги відносно витрат на правничу допомогу, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та. ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. ч. 3-6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що в підтвердження витрат на правничу допомогу до винесення рішення по суті спору, позивачем було надано суду Ордер серія ЧК №88030 від 20 квітня 2019 року, витяг з договору про надання правничої допомоги від 20 квітня 2019 року, який містить умови та порядок розрахунків, квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 9000 грн та розрахунок вартості правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 20 квітня 2019 року на суму 9000 грн (т.1 а.с. 99, 199 - 201, 222).

Вказані докази були направлені позивачем іншим учасникам справи, зокрема, і скаржнику завчасно, 12 листопада 2019 року (т.1 а.с. 204 - 211).

Однак, в суді першої інстанції клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу із доказами не співмірності таких витрат подано не було.

Дослідивши докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими, однак суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, не врахував положення ч. 1 та. ч. 2 ст. 137 ЦПК України про розподіл таких витрат, та помилково прийшов до висновку про їх стягнення з відповідача у повному об`ємі.

На ряду з цим, апеляційний суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що апеляційний суд зменшив суму моральної шкоди, що підлягає стягненню із відповідача Шполянського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а позовні вимоги загалом задоволено на 61,74 %, то із Шполянського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5556,60 грн витрат на правничу допомогу та 474,41 грн судового збору.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції, в частині стягнення моральної шкоди та розподілу судових витрат, підлягає зміні.

В іншій частині рішення суду є законним, обґрунтованим та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат змінити.

Зменшити розмір стягнутої із державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади на користь ОСОБА_1 моральної шкоди до 6000 грн.

Зменшити розмір стягнутих із Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу до 5556,60 грн та до 474,41 грн судового збору, а всього 6031,01 грн.

В іншій частині рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

О. В. Карпенко