Справа № 441/1353/17 Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/811/2724/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левик Я.А.,Приколоти Т.І.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника ТОВ «Ельпласт-Львів» - Даніліна С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельпласт-Львів», треті особи ОСОБА_4 , ПрАТ «Європейський страховий союз», Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 22.09.2017 звернувся з позовом до ТзОВ «Ельпласт-Львів» (далі - товариство) про стягнення 492 790 грн матеріальної шкоди, мотивуючи тим, що 20.10.2015 на а/д Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, з вини водія сідлового тягача «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «Kogel» н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 , сталась дорожньо-транспортна пригода, в якій пошкоджено його автомобіль «Volvo» н.з. НОМЕР_3 , як наслідок йому спричинено матеріальну шкоду на суму 862 290 грн, вартість залишків 320 000 грн, отже розмір матеріального збитку становить 542 290 грн. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької обл. від 28.10.2016 ОСОБА_4 на підставі ст. 47 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із передачею на поруки трудового колективу ТзОВ «Термо-Ізол», а кримінальне провадження закрито. Оскільки ОСОБА_4 під час ДТП 20.10.2015 був у трудових відносинах з ТзОВ «Ельпласт-Львів», а ч. 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, тому товариство повинно відшкодувати заподіяну шкоду. На час ДТП цивільно-правова відповідальність Товариства була забезпечена полісами обов`язкового страхування № АЕ/442745 та № АЕ/442746 у ПрАТ «Європейський страховий Союз» з лімітом відповідальності 50 000 грн і франшиза 500 грн, отже розмір матеріального збитку підлягає зменшенню на розмір страхового відшкодування з урахуванням франшизи, просив стягнути з відповідача 492 790 грн матеріальної шкоди.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 08 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що договір від 01.10.2015 укладений між ТОВ «Ельпласт-Львів» та ОСОБА_4 не має назви, який саме це договір,однак, аналізуючи умови договору та положення Цивільного кодексу, вважає вказаний договір цивільно-правовою угодою, а саме договором підряду. У вказаному договорі ТОВ «Ельпласт-Львів» є замовником, а ОСОБА_4 виступає виконавцем, тому останній станом на час ДТП діяв в інтересах замовника за договором ТОВ «Ельпласт-Львів». Тому, вважає, що суд першої інстанції покликаючись на ч.2 ст. 1172 ЦК України мав підстави для задоволення позовних вимог та стягнення матеріальної шкоди на користь ОСОБА_1 саме із ТОВ «Ельпласт-Львів».

Рішення суду просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

У судовому засідання апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, з мотивів, викладених у відзиві на скаргу (а.с.54-55 т.2).

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їхня неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що 20.10.2015 на а/д Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем - сідловий тягач «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «Kogel» н.з. НОМЕР_2 , допустив зіткнення із транспортним засобом марки «Ford Transit» н.з. НОМЕР_4 та транспортним засобом марки «Volvo» н.з. НОМЕР_3 , врезультаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28.10.2016 ОСОБА_4 на підставі ст. 47 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із передачею на поруки трудового колективу ТзОВ «Термо-Ізол», кримінальне провадження закрито, а цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с132-134 т.1).

ОСОБА_1 , як власник автомобіля «Volvo» н.з. НОМЕР_3 , 22.09.2017 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Ельпласт-Львів» про стягнення 492 790 грн матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренда тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання,зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України, на яку покликається позивач як на підставу позову, визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 з 01.10.2015 звільнений з роботи в товаристві на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, і з 01.10.2015 між товариством та ОСОБА_4 укладено договір позички транспортного засобу - сідлового тягача «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «Kogel» н.з. НОМЕР_2 (а.с.58, 65 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Ельпласт-Львів» на момент ДТП, тому відсутні правові підстави для задоволення позову, передбачені ч.1 ст. 1172 ЦК України, на яку в обґрунтування своїх вимог посилався позивач, який у визначені законодавством строки не змінив підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Установлено, що власником транспортного засобу «Mercedes-Benz» н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом «Kogel» н.з. НОМЕР_2 є ТзОВ «Ельпласт-Львів», яке застрахувало свою цивільно-правову відповідальність із зазначенням цього автомобіля як забезпеченого транспортного засобу, уклавши 12.06.2015 договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із ПрАТ «Європейський страховий союз» (а.с.22, 23 т.1). Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 50 000 грн, розмір франшизи 500 грн.

Відповідно до наявної в матеріалах справи товарно-транспортної накладної № 19/10/15/002 від 19.10.2015 вбачається, що у день вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 в якості водія керував вказаним транспортним засобом за завданням ТзОВ «Ельпласт-Львів» (а.с.35 т.1).

Як убачається з матеріалів справи, між ТзОВ «Ельпласт-Львів» та ОСОБА_4 01.10.2015 був укладений договір про виконання робіт, за яким останній як виконавець виконував роботу перевезення вантажів на замовлення товариства як замовника (а.с.121 т.1).

Ураховуючи, що згідно із ч.2 ст. 1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника, колегія суддів приходить до висновку про те, що саме ТзОВ «Ельпласт-Львів» за наявності між ним і ОСОБА_4 підрядних відносин з перевезення вантажів, є особою, відповідальною за завдану позивачеві шкоду.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом у Постанові від 17.02.2020 у справі №648/4308/16-ц(провадження №61-7127св18).

Доводи ТзОВ «Ельпласт-Львів» про те, що товариство не повинно відшкодовувати матеріальну шкоду завдану позивачу, оскільки транспортний засіб відповідач передав ОСОБА_4 , який на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди не перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Ельпласт-Львів», на підставі договору позички, яким передбачено, що ОСОБА_4 самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і особисто несе відповідальність за збитки, які можуть бути завдані третім особам, а також несе всі інші ризики, пов`язані з використанням транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки (п.п.5,6), не заслуговують на увагу, з огляду на те, що такий договір був укладений між ТзОВ «Ельпласт-Львів» та ОСОБА_4 з порушенням вимог ст. 799 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, договір оренди транспортного засобу від 01.10.2015, укладений між ТзОВ «Ельпласт-Львів» та ОСОБА_4 , є нікчемним, оскільки не був посвідчений нотаріально.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до п. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку експерта №225 від 15.12.2015 розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Volvo» н.з. НОМЕР_3 складає 862 290грн (а.с.237-253 т.1). При цьому експертом установлено, що ринкова вартість транспортного засобу 862 290,00 грн, вартість відновлювального ремонту - 1 284 688,49 грн.

Згідно з висновком № 439/20 судової автотоварознавчої експертизи у даній справі від 05.06.2020 вартість пошкодженого автомобіля марки «Volvo» н.з. НОМЕР_3 після ДТП - 262 320,72 грн (а.с.103-106 т.2).

Таким чином, розмір шкоди становить 599 969,28 грн і перевищує ліміт відповідальності страховика (862 290-262 320,72= 599 969,28). Позивач просив стягнути з відповідача з урахуванням страхової виплати 492 790 грн, тому виходячи з принципу диспозитивності така сума підлягає стягненню з ТзОВ «Ельпласт-Львів» на користь позивача.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального і процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 липня 2019 року скасувати. Ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельпласт-Львів» на користь ОСОБА_1 492 790 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:25.09.2020

Головуючий

Судді