Справа №643/1141/20,
провадження №2/643/1989/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2020 року м.Харків

Московський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Короткого І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 20.05.2015 року сторони перебувають у шлюбі. Під час перебування у шлюбі, 13.10.2015 року, сторони придбали за 4000 доларів США, що за курсом становить 98000 гривень, автомобіль MERSEDES-BENS, Е 220, 1994 р. випуску, державний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я відповідача. В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного автомобіля та залишити автомобіль у користуванні відповідача. Крім того, зазначає, що на утриманні позивача перебуває малолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з цим просить суд, також, збільшити частку та стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля у розмірі 55000 гривень.

Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): забезпечення позову ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 10.02.2020 року.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому він просив в задоволенні позову відмовити з огляду на те, що грошові кошти в розмірі 2000 доларів США для придбання спірного автомобіля йому були подаровані його батьками. Тому вважає, що спірний автомобіль є його особистою приватною власністю. Крім того, з 08.02.2020 року власником вказаного автомобіля є батько відповідача ОСОБА_4 .

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що з 20.05.2015 року сторони перебувають у шлюбі. Під час перебування у шлюбі, 13.10.2015 року, сторони придбали автомобіль MERSEDES-BENS, Е 220, 1994 р. випуску, державний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я відповідача.

Ці обставини свідоцтвом про шлюб між сторонами та відповіддю Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області від 16.01.2020 року.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником спірного автомобіля з 08.02.2020 року є ОСОБА_4 , тобто вказаний автомобіль було відчужено відповідачем своєму батькові у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Ст.63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності , якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1, 2 та 4 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Таким чином, відчуження транспортного засобу відбулося в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тобто при наявності презумпції згоди одного із подружжя на укладання другим договорів щодо розпорядження спільним майном.

Отже, в разі незгоди позивача з розпорядженням відповідачем спільним майном сторін (спірним автомобілем), позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, а не на стягнення компенсації вартості спільного майна.

Надаючи оцінку аргументу, наведеному відповідачем, про те, що спірний автомобіль є його особистою приватною власністю, суд відхиляє докази відповідача з наступних мотивів.

Так, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд вважає, що відповідач не довів тієї обставини, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем за кошти, які належали йому особисто та були подаровані батьками.

Так, як відповідні докази, відповідач надав суду копії свого паспорту та паспортів батьків, свідоцтв про народження ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 , фотографію таблички з написом «дорогому сыночку ОСОБА_7 от родителей 13.10.2015», письмові пояснення ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 .

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Ч.1 ст.220 ЦК України передбачає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином недодержання відповідачем та його батьками вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору дарування робить вказаний договір нікчемним правочином та не створює таких юридичних наслідків, як визнання майна набутим в особисту приватну власність, у разі придбання відповідачем спірного автмобіля за грошові кошти, які б були йому подаровані.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 141, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Судові витрати, понесені позивачем, покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , номер і серія паспорта НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , номер і серія паспорта НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності НОМЕР_5 .

Суддя

13.03.2020