ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 629/5282/19

провадження № 22-ц/818/3732/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач: Кредитна спілка«Лозівський взаємний кредит»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 квітня 2020 року, ухвалене суддею Мицик С.А., -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року Кредитна спілка «Лозівський взаємний кредит» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначає, що 26 січня 2015 року між КС «Лозівський взаємний кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір споживчого кредиту ПД №40, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 7600грн. під 54 % річних, загальним строком користування 24 місяців, з обов`язком погасити кредит до 26 січня 2017 року. Згідно п.3.1. вказаного договору плата за користування кредитом (проценти) становить 54% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключення дня оформлення кредиту. В разі порушення строку погашення кредиту, але не раніше 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому повинно було відбутися погашення кредиту, на прострочену суму платежу нараховується 90% річних. Заборгованість по відсотками з застосуванням процентної ставки 90 % річних за весь час прострочення платежів за листопад 2016 року - березень 2019 року складає 6998,16 грн. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 квітня 2020 року позов КС «Лозівський взаємний кредит» - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі КС «Лозівський взаємний кредит», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позовні вимоги грунтуються виключено на положеннях ст.625 ЦК України. Договором споживчого кредиту ПД №40 від 26 січня 2015 року встановлено нарахування на прострочену суму платежу 90% річних. Сума кредиту повернута відповідачем лише в березня 2019 року. Таким чином відповідач повинен сплати нараховані проценти за користування простроченим кредитом виходячи з фактичного строку користування простроченим кредитом, а саме по жовтень 2019 року з застосуванням нарахування 90% річних на прострочену суму платежу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 липня 2020 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, і позивач не міг такі проценти нараховувати.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 26 січня 2015 року між між КС «Лозівський взаємний кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір споживчого кредиту ПД №40, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 7600грн. під 54 % річних, загальним строком користування 24 місяців, з обов`язком погасити кредит до 26 січня 2017 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року у справі №629/4100/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Лозівський взаємний кредит» прострочену суму кредиту в розмірі 3 334,22грн., суму заборгованості по відсотках - 2 283,31грн. та залишок за основною сумою кредиту - 1387,32грн., а усього 7 004,85грн.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Таким чином, факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором ПД №40 від 26 січня 2015 року вже був предметом судового розгляду, і сума неповернутих коштів визначена судовим рішенням, яке набрало законної сили, на рівні 7 004,85грн., яка складається з: 3 334,22грн. - прострочена сума кредиту, 2 283,31грн. - сума заборгованості по відсотках, 1387,32грн. - залишок за основною сумою кредиту.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За умовами договору споживчого кредиту (пенсійний) ПД № 40 сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - по 26 січня 2017 року. Відтак, у межах строку кредитування по 26 січня 2017 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами не пізніше, ніж в останній робочий день поточного місяця. Починаючи з 27 січня 2017 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Однак, враховуючи той факт, що рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року було задоволено позов КС «Лозівський взаємний кредит» про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто вимогу в розумінні ст.1050 ЦК України, тому право позичальника відсотки за користування кредитними коштами припинилося 24 листопада 2016 року.

Разом з тим, згідно позовних вимог КС «Лозівський взаємний кредит» останній просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість по відсоткам за договором споживчого кредиту ПД №40 від 26 січня 2015 року за період з листопада 2016 року по березень 2019 року включно в порядку вимог ст.625 ЦК України за відсотковою ставкою визначеної в цьому договорі в розмірі 90% річних.

Таким чином, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків на прострочений кредит позивач посилався на вимоги статті 625 ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Встановивши, що позичальник надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків нарахованих за ст.625 ЦК України.

Між тим, позивач нараховував відсотки на підставі ст. 625 ЦК України за підвищеною відсотковою ставкою, але, сторонами такий розмір процентів не погоджений, тому суму процентів потрібно перерахувати на підставі статті 625 ЦК України за ставкою 3%, яка вказана у статті.

Посилання позивача на те, що розмір відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку ст.625 ЦК України був погоджений сторонами та визначений в договорі споживчого кредиту ПД №40 від 26 січня 2015 року, а саме в п.3.1 в розмірі 90% річних - колегією суддів не приймаються.

Так, згідно п.3.1 договору споживчого кредиту ПД №40 від 26 січня 2015 року в разі порушення строку погашення кредиту, але не раніше 1 числа місяця, наступного за місяцем, в якому повинно було відбутися погашення кредиту, на прострочену суму платежу нараховується 90% річних.

Посилання на те, що зазначений розмір відсотків визначений в порядку вимог ст.625 ЦК України зазначений договір не містить.

Таким чином, відсотки згідно ст.625 ЦК України підлягають нарахуванню в розмірі 3% річних на суму заборгованості.

Як зазначалось вище сума неповернутих коштів визначена судовим рішенням, яке набрало законної сили, на рівні 7 004,85грн., яка складається з: 3 334,22грн. - прострочена сума кредиту, 2 283,31грн. - сума заборгованості по відсотках, 1387,32грн. - залишок за основною сумою кредиту.

Разом з тим, враховуючи те, що позивач просить нарахувати відсотки в порядку ст.625 ЦК України на суму заборгованості в розмірі 6 998,16грн., тому відповідно до положень ст.367 ЦК України, відсотки підлягаю нарахуванню саме із розрахунку суми 6 998,16грн., тобто в межах позовних вимог.

Отже, відсотки згідно ст.625 ЦК України за період з 25 листопада 2016 року по березень 2019 року становитиме:

Розраховується за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
25.11.201631.03.8,163492.93
Всього: 857 492.93

Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 25 листопада 2016 року по 31 березня 2019 року складає 492,93грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України в розмірі 492,93грн.

Частинам 1, 2, 10, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, що КС «Лозівський взаємний кредит» при поданні позовної заяви сплачено 1921грн. судового збору та за подання апеляційної скарги 2881,50грн, усього - 4 802,50грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь КС «Лозівський взаємний кредит» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 338,27грн. = (6 998,16грн. - заявлені позовні вимоги : 492,93грн. - задоволені позовні вимоги = 14,1970 частина задоволених позовних вимог; 4 802,50грн. : 14,1970 = 338,27грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» -задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 квітня 2020 року - скасувати.

Позов Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ) на користь Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» (юридична адреса: вул. Перемоги, буд.4, нежитлове приміщення 1, м. Лозова, Харківська область, ) заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочений кредит за період з 25 листопада 2016 року по 31 березня 2019 року згідно зі статтею 625 ЦК України в розмірі 492,93грн. (чотириста дев`яносто дві гривні 93коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ) на користь Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» (юридична адреса: вул. Перемоги, буд.4, нежитлове приміщення 1, м. Лозова, Харківська область, ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 338,27грн. (триста тридцять вісім гривень 27коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 24 вересня 2020 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна