КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3583/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020року місто Київ

справа № 753/4659/19

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Даниленко В.В. у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь кошти у розмірі 25708,78 грн., виплачених на випадок безробіття.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 25 березня 2014 року відповідач, як безробітній, звернувся до Київського міського центру зайнятості про надання йому статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю.

Вказував, що відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» та на підставі заяви відповідача наказом Київського міського центру №НТ 140331 від 31 березня 2014 року ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю згідно з ст.ст.22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Зазначав, що при проведенні розслідування страхового випадку по відповідачу було виявлено ознаку доходу у НАЦІОНАЛЬНІЙ ТЕЛЕКОМПАНІЇ УКРАЇНИ у четвертому кварталі 2014 року, проте відповідач приховав той факт, що в період з 31 жовтня 2014 року він перебував у трудових відносинах.

Посилався на те, що наказом Дарницького районного центру зайнятості №59 від 19 жовтня 2015 року прийнято рішення про повернення відповідачем отримуваних ним щомісячних коштів по безробіттю в загальній сумі 25708,78грн. за період з 15 липня 2014 року по 22 грудня 2014 року, про що направлено йому письмове повідомлення, проте нині кошти не повернуті.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року позов Київського міського центру зайнятості задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості заборгованість в розмірі 25708,78грн.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову Київського міського центру зайнятості відмовити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що він втратив право отримувати допомогу по безробіттю з 15 липня 2014 року, тоді як підстава для припинення нарахування допомоги по безробіттю виникла значно пізніше, а саме 23 грудня 2014 року, коли він звернувся до позивача із заявою про зняття його з реєстрації як безробітного

Вказував, що суд не звернув увагу на те, що хоча договір між ним і Національною телекомпанією України був укладений 31 жовтня 2014 року, однак він повинен був отримати оплату по договору загальною сумою 100 грн. лише після 31 грудня 2014 року, тобто після припинення виплат по і безробіттю.

Зазначав, що оскільки він в період перебування у статусі безробітного взагалі не надавав оплачуваних робіт (послуг) по договору №103-35 цпу, то не наступили обставини припинення реєстрації та, відповідно, не було порушено обов`язків зареєстрованого безробітного інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення протягом трьох робочих днів про їх настання.

Посилався на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не надав оцінку його аргументам про те, що сума у розмірі 25708,78 грн., яку просить стягнути позивач, є не співрозмірною порівняно до суми порушення у розмірі 100 грн., які він нібито планував отримати за надані послуги відповідно до договору №103-35 цпу.

Вказував, що за формальне порушення вимог законодавства, яке, вочевидь, є малозначним та не становить суспільної небезпеки, суд постановив стягнути з нього суму у розмірі 25708,78 грн., стягнення якої позбавить його можливості утримання достатнього життєвого рівня та добробуту його сім`ї, а також забезпечення основних життєво-необхідних потреб його малолітніх дітей.

27 січня 2020 року від Київського міського центру зайнятості до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач просив залишити скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

13 лютого 2020 року від представника відповідача надійшла відповідь на відзив позивача, в якій останній виклав заперечення проти аргументів викладених у відзиві Київського міського центру зайнятості.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 березня 2014 року відповідач звернувся до Київського міського центру зайнятості в особі Дарницького районного центру зайнятості в місті Києві з заявою про надання йому статусу безробітного, в якій зазначив, що через відсутність роботи він не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, в тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує. Не є суб`єктом підприємницької діяльності. Не отримує відповідно до законодавства: допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного (6-річного) віку; допомогу, компенсацію та/або надбавку по догляду за: дитиною-інвалідом; інвалідом І групи; особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує стороннього догляду або досягла 80-річного віку; грошове забезпечення як батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки; грошову допомогу по догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. А також повідомив, що ознайомлений з правами та обов`язками безробітного, що визначені Законом України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно витягу із наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_1 наказом Київського міського центру зайнятості №НТ 140331 від 31 березня 2014 року відповідачу надано статус безробітного.

Наказом Київського міського центру зайнятості в особі Дарницького районного центру зайнятості в місті Києві №НТ 140401 від 01 квітня 2014 року ОСОБА_1 призначено допомоги по безробіттю та розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 01 квітня 2014 року по 26 березня 2015 року.

Наказом Київського міського центру зайнятості в особі Дарницького районного центру зайнятості в місті Києві від 24 грудня 2014 року №НТ 141224 припинено ОСОБА_1 виплату по безробіттю з 23 грудня 2014 року та припинено реєстрацію безробітних, у зв`язку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контракту).

Відповідно до п.18 ч.2 ст.22 ЗУ «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13 лютого 2009 року №60/62 та постановою правління Пенсійного Фонду України від 13 лютого 2009 року №7-1, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року №232/16248 центрами зайнятості проводяться розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення. Для проведення зазначених розслідувань центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та. Пенсійним фондом України, шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно - правовими договорами, ведення особистого селянського господарства, отримання пенсії. Обмін інформацією здійснюється між Державним центром зайнятості, ДПА України та ПФУ, як центральними органами виконавчої влади. Даний обмін інформацією здійснюється з метою перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та визначення розміру матеріального забезпечення.

При проведенні розслідування страхового випадку, яке було здійснене шляхом електронної звірки даних, що зазначені у документах, поданих відповідачем до Дарницького РЦЗ і які є підставою для надання статусу безробітного та виплати матеріального забезпечення, з базою даних Державної податкової адміністрації України, по відповідачу було виявлено ознаку доходу - 102 «Виплати відповідно до умов цивільно - правового договору» у НАЦІОНАЛЬНІЙ ТЕЛЕКОМПАНІЇ УКРАЇНИ () у четвертому кварталі 2014 року.

У зв`язку з цим до Шевченківського РЦЗ було зроблено запит щодо перевірки достовірності даних безпосередньо на підприємстві та встановлення факту надання послуг відповідачем та отримання ним доходу.

Шевченківським РЦЗ 27 липня 2015 року було складено акт №1120 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно якого було встановлено, що ОСОБА_1 уклав договір з НАЦІОНАЛЬНОЮ ТЕЛЕКОМПАНІЄЮ УКРАЇНИ про надання послуг №103-35 цпу від 31 жовтня 2014 року. Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Сторони домовилися, що умови цього договору розповсюджуються на відносини, які виникли між ними з 15 липня 2014 року. Згідно акту прийому-передачі виконаних послуг від 31 грудня 2014 року до договору №103-35 цпу ОСОБА_1 нарахована сума 100 грн. У 4-му кварталі 2014 року ОСОБА_1 згідно акту на виконання послуг від 31 грудня 2014 року нарахована компенсація на суму 100 грн. Виплачені згідно договору доходи були відображені у Податковому розрахунку сум доходу нарахованого (виплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) з ознакою доходу «102» виплати відповідно до умов цивільно-правового договору.

Наказом Київського міського центру зайнятості в особі Дарницького районного центру зайнятості в місті Києві від 19 жовтня 2015 року №НТ 151019 прийнято рішення про повернення відповідачем виплат по безробіттю в загальній сумі 25708,78 грн. за період з 15 липня 2014 року по 22 грудня 2014 року.

Згідно наказу Дарницького районного центру зайнятості в місті Києві від 19 жовтня 2015 року №59 наказано:

Начальнику відділу організації працевлаштування населення внести зміни додатку №1 безробітного ОСОБА_1

Головному бухгалтеру визначити суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг.

Юрисконсульту відправити безробітному лист з копією цього наказу з попередженням, що у разі відмови повернути кошти, а також не відшкодування їх у встановлений термін, питання буде вирішуватись у судовому порядку відповідно до чинного законодавства.

ОСОБА_1 повернути суму одержаної допомоги по безробіттю у розмірі 25708,78 грн. за період з 15 липня 2014 року по 22 грудня 2014 року згідно з розрахунком протягом 15 календарних днів з дня ознайомлення з цим наказом.

Дарницьким районним центром зайнятості в місті Києві на адресу відповідача було направлено повідомлення про повернення коштів від 20 жовтня 2015 року №22/1888, яке останній отримав 26 жовтня 2015 року, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, проте ОСОБА_1 кошти не повернув.

Згідно довідки Дарницького районного центру зайнятості в місті Києві від 09 березня 2016 року №22/357 за період з 15 липня 2014 року по 22 грудня 2014 року ОСОБА_1 виплачено 25708,78 грн.допомоги по безробіттю.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що уклавши договір №103-35 цпу від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_1 не повідомив центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати та надання соціальних послуг, а ненадання відповідачем інформації про те, що він надавав послуги на умовах цивільно-правового договору під час перебування на обліку в центрі зайнятості призвело до незаконного отримання ним допомоги по безробіттю за період з 15 липня 2014 року по 22 грудня 2014 року.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пов`язуються з початком настання безробіття, тобто, наданням особі статусу безробітного.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про зайнятість населення» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Пунктом 4 частини другої статті 44 вказаного Закону визначено, що зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (зокрема щодо своєї зайнятості - діяльності, яка пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі).

Відповідно до пунктів 9, 17 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг); також з інших підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних.

Згідно пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного.

За приписами частини другої і абзацу першого частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та НАЦІОНАЛЬНОЮ ТЕЛЕКОМПАНІЄЮ УКРАЇНИ було укладено договір №103-35цпу, відповідно до п.1 якого замовник замовляє, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги з редагування циклу телевізійної передачі замовника під назвою «Перша Шпальта», а замовник зобов`язується оплатити такі послуги відповідно до умов цього договору.

Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 визначено, що виконавець зобов`язується надавати послуги у строк з 15 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Згідно з п. 3.1. вказаного договору вартість послуг по договору є договірною та становить 100 грн.

У п.7.1 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Сторони домовилися, що умови цього договору розповсюджуються на відносини, які виникли між ними з 15 липня 2014 року.

Отже, фактично між сторонами виникли правовідносини з 15 липня 2014 року, відповідно до яких відповідач з 15 липня 2014 року надавав оплачувані послуги НАЦІОНАЛЬНІЙ ТЕЛЕКОМПАНІЇ УКРАЇНИ.

З акту прийому-передачі виконаних послуг до договору №103-35цпу від 31 грудня 2014 року вбачається, що за надані послуги замовник сплачує виконавцю суму, що становить 100 грн.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Факт укладення вказаного договору ОСОБА_1 не заперечується.

Укладаючи договір №103-35цпу від 31 жовтня 2014 року, ОСОБА_1 мав усвідомлювати умови та наслідки укладення такого договору, метою якого є отримання грошової винагороди за виконану роботу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ненадання відповідачем центру зайнятості інформації про те, що він надає НАЦІОНАЛЬНІЙ ТЕЛЕКОМПАНІЇ УКРАЇНИ послуги з редагування циклу телевізійної передачі під назвою «Перша Шпальта» з 15 липня 2014 року, за які має намір отримувати кошти та в подальшому неповідомлення про укладення договору №103-35цпу від 31 жовтня 2014 року є невиконання ним обов`язків зареєстрованого безробітного.

Таким чином, в період перебування на обліку в Київському міському центрі зайнятості відповідач в період часу з 15 липня 2014 року по 22 грудня 2014 року надавав послуги за плату, а тому не мав права отримувати передбачені законом соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття відповідно до ст.ст.4, 43 Закону України «Про зайнятість населення».

А відтак, колегія суддів погоджується з висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 25708,78 грн., виплачених на випадок безробіття за період з 15 липня 2014 року по 22 грудня 2014 року.

Доводи відповідача про те, що він ніяким чином не міг повідомляти позивача, починаючи з 01 квітня 2014 року і до 30 жовтня 2014 року про укладення договору №103-35 цпу, оскільки цього договору не існувало колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з умов договору сторони домовилися, що умови цього договору розповсюджуються на відносини, які виникли між ними з 15 липня 2014 року, а тому саме з цієї дати відповідач міг повідомити центр зайнятості про надання ним послуг НАЦІОНАЛЬНІЙ ТЕЛЕКОМПАНІЇ УКРАЇНИ.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що він отримував кошти за виконану роботу по договору № 103-35 цпу, укладеного між ним та НАЦІОНАЛЬНОЮ ТЕЛЕКОМПАНІЄЮ УКРАЇНИ, оскільки він не отримав винагороди за надані послуги, що підтверджується довідкою №03-2/2827 від 01 жовтня 2018 року, виданою ПАТ «Національна Суспільна Телерадіокомпанія України» колегія суддів відхиляє,виходячи з наступного.

Як вбачається з довідки ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 01 жовтня 2018 року №03-2/2827 вона видана про те, що з ОСОБА_1 дійсно був підписаний договір цивільно-правового характеру №103-35 від 31 жовтня 2014 року на надання послуг ПАТ «НСТУ» згідно якого було нараховано 100,00 грн., що підтверджує акт приймання - передачі виконаних послуг від 31 грудня 2014 року. Після утримання ЄСВ, військового збору та податку на доходи фізичних осіб, до сплати належала сума 81,29 грн. Кошти, ОСОБА_1 не були отримані в касі підприємства в термін згідно чинного законодавства України, тому сума 81,29 грн. була за депонована. Так як термін позовної давності по за депонованій заробітній платі - три роки закінчився, неодержана заробітна плата перерахована в бюджет.

У довідці також було зазначено, що ОСОБА_1 не перебував в трудових відносинах з ПАТ «НСТУ».

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що кошти за виконані ОСОБА_1 послуги були йому нараховані та з цієї суми були сплачені податки. Однак, отримувати вказану суму чи не отримувати є правом відповідача.

При цьому, факт отримання чи неотримання ОСОБА_1 коштів, в якості винагороди не змінює його обов`язку повідомити центр зайнятості про обставин, що впливають на умови виплати йому забезпечення.

Отже, виконання оплачуваної роботи (надання послуг) ОСОБА_1 за цивільно-правовою угодою є обставиною, що впливає на умови виплати йому допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання відповідачем своїх обов`язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума у розмірі 25708,78 грн., яку просить стягнути позивач є не співрозмірною порівняно до суми порушення у розмірі 100 грн., які він нібито планував отримати за надані послуги відповідно до договору №103-35 цпу колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем були порушені норми частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення», частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за зловживання якими ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю на суму 25708,78 грн., яку він і зобов`язаний повернути.

Посилання відповідача на те, що стягнення з нього суми у розмірі 25708,78 грн. позбавить його можливості утримання достатнього життєвого рівня та добробуту його сім`ї, а також забезпечення основних життєво-необхідних потреб його малолітніх дітей не має правового значення для вирішення вказаної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: