Справа № 462/5221/20
УХВАЛА

16 вересня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін фактор» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимученого прогулу,

встановив:

Позивач 31.08.2020 року звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Грін фактор» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимученого прогулу.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі суд встановив, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 184ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Однак позивач не надає обґрунтування несплати судового збору.

За змістом статей 94, 116, 117Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 30 січня 2019 у справі № 910/4518/16.

Таким чином, позивачу слід було сплатити судовий збір, за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який відповідно до ставок, визначених ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», становить, враховуючи ціну позову - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 840, 80 грн.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Окрім цього, судом встановлено, що позивачем не було додано до позовної заяви документів, що підтверджують сплату судового збору за позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц, у разі, якого позивач визначив позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у грошовому вимірі, така вимога є майновою. А відтак за заявлення фізичною особою такої вимоги підлягає сплаті судовий збір відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року становить 2 102 грн.

Відтак позивачу надати суду докази сплати ним судового збору у розмірі 840, 80 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Окрім цього, суд зазначає, що позивач не давав суду доказів щодо розрахунку по заробітній платі.

Також, відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У відповідності до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, то таку слід залишити без руху і надати позивачу п`яти денний строк, який обчислюється з дня отримання даної ухвали, для усунення недоліків, вказаних в ухвалі.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 259-261 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін фактор» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимученого прогулу - залишити без руху.

Надати позивачу п`яти денний строк, який обчислюється з дня отримання даної ухвали, для усунення недоліків, вказаних в ухвалі.

У разі невиконання вимог ухвали суду в зазначений строк, позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін фактор» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимученого прогулу вважати неподаною та повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

Суддя/підпис/ Н.М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: