Справа № 393/88/20
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2020 року смт.Новгородка

Новгородківський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Рачкелюка Ю.В.,

за участі секретаря Шупрудько К.А.

розглянувши у відкритому судовому засідання за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду смт. Новгородка цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.02.2011р. у розмірі 138 182,52 грн.

Із змісту позовної заяви слідує, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 07.02.2011р., згідно якої отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив згоду на те що, підписана заява разом з ''Умовами та правилами надання банківських послуг'', «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та ''Тарифами Банку'', які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення кредитної заборгованості. Тому, станом на 31.12.2019р. останній має заборгованість за кредитним договором 162 165,15 грн., з яких: - 1605,35 грн. - заборгованість за кредитом; - 155744,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4815,16 грн. заборгованість за пенею; - 0,00 грн. заборгованість за комісією.

Проте, так як законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку суму заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення з відповідача становить 138182,52 грн., яка складається з наступного: - 1605,35 грн. заборгованість за кредитом; 136577,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 07.02.2011р. по 30.05.2019р.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача, та змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 02.03.2020р. по даній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 10.04.2020р. здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений. В письмових запереченнях від 07.09.2020р. представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були належним чином повідомлені. Представник відповідача до суду надала письмову заяву 25.09.2020 року, в якій просить розглядати справу без участі сторони відповідача, позовні вимоги не визнають.

У відзиві на позовну заяву, яку представник відповідача надіслала до суду 03.04.2020 року (а.с.54-57) остання вказує, що заявлені позовні вимоги позивача є незаконними, безпідставним, необґрунтованим та такими, що задоволенню не підлягають. Так, представник відповідача стверджує, що відповідач при укладені з позивачем кредитного договору б/н від 07.02.2011р. підписав анкету-заяву 07.02.2011р. та підтвердив згоду на те що, підписана заява разом з ''Умовами та правилами надання банківських послуг'', «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та ''Тарифами Банку'', які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та був ознайомлений і погодився з ними. Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом відповідає строку дії картки, яка отримана відповідачем 07.02.2011р., а термін дії картки позивач у своїй позовній заяві не вказує та не надає доказів терміну дії картки «Універсальна». Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 07.02.2011р., наданого банком, станом на 31.12.2019р., в графі «сума погашення за наданим кредитом» - відсутня. Тобто, заборгованість за кредитом виникла з моменту отримання кредитної картки. Крім того, із наданого розрахунку не вбачається суми 2000,00 грн., отримання кредитного ліміту та дати отримання. Позивач із вимогою до відповідача про погашення заборгованості не звертався. З якого часу наступила заборгованість у відповідача із позовної заяви не зрозуміло. Також, сторона відповідача, вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду та не було подано відповідного клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду. Тобто, позивач звернувся до суду з позовною заявою, тільки в лютому 2020 року, вже, після спливу строку позовної даності, що є підставою для відмови у позові.

У відповіді на відзив на позовну заяву, яку представник позивача надіслав до суду 21.04.2020 року (а.с.68-96) вказав, що укладання договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають договір про надання банківських послуг. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 07.02.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що " Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" власноруч підписану відповідачем, з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. Контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Крім того, Ухвалою ВСУ від 26.10.2016 року визнано посилання сторони відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 є безпідставними, оскільки ознайомлення останнього з умовами кредитування підтверджено підписанням анкети-заяви. Щодо строків позовної давності, то позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 06.2019 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 16.02.2020 року до спливу строку позовної давності. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором.

У додаткових поясненнях від 21.07.2020р. (а.с.142-145) представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 відповідно до копії довідки №4125 від 07.05.2015р., з 27.04.2015р. перебував на військовій службі у в/ч п/п НОМЕР_1 , яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької області з 16.01.2015р. З 27.05.2016р. по теперішній час утримується в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, згідно копії довідки №7/2208 від 31.03.2020р., вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними та просить суд застосувати до даних правовідносин строк позовної давності.

Представник позивача надіслав до суду 07.09.2020р. заперечення в яких вказав, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Банком надано до суду виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясував наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом установлено, що 07.02.2011 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ (а.с. 9).
До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256 (а.с.10-34).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.12.2019р. становить 162 165,15 грн. та складається: - 1605,35 грн. - заборгованість за кредитом; - 155744,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;- 4815,16 грн. заборгованість за пенею; - 0,00 грн. заборгованість за комісією (а.с. 5-8).

Позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом. За цим обставин просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 138182,52 грн., яка складається з наступного: 1605,35 грн. заборгованість за кредитом; 136577,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 07.02.2011р. по 30.05.2019р. (а.с. 5-8).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 07.02.2011 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07 лютого 2011 року, посилається на Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256 як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункти 1.1.7.12, 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Окремо слід звернути увагу, що позивачем не доведено, що Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду безпосередньо стосується правовідносин за Договором від 07 лютого 2011 року між сторонами. За цього зазначений доказ є неналежним.
У заяві позичальника від 07.02.2011 року вказано бажаний кредитний ліміт по платіжній картці кредитка "Універсальна"/Gold в сумі 1000 грн., у довідці від 07.02.2011 року про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" зазначено строки платежів, обов`язок сплати пені за несвоєчасність погашення заборгованості та штрафу, розмір якого встановлено тарифами договору, який становить 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом.
Проте, як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування, останні не містять будь-яких даних про суму кредиту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказані анкета-заява та довідка взагалі не містять ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача, а також бажаного розміру кредиту. При цьому, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою Кредитка «Універсальна Gold».
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Довідку про умови кредитування та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка про умови кредитування та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 9 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримало вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
До вищезазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року (справа № 342/180/17), а також Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року (справа № 388/1073/16-ц).
Зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 31.12.2019 року вбачається, що залишок неповернутої суми отриманого кредиту становить 162 165,15 грн. та складається: - 1605,35 грн. - заборгованість за кредитом; - 155744,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;- 4815,16 грн. заборгованість за пенею; - 0,00 грн. заборгованість за комісією. З цієї суми позивач просить стягнути виключно 138182,52 грн., яка складається з наступного: 1605,35 грн. заборгованість за кредитом; 136577,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 07.02.2011р. по 30.05.2019р.

Аналізуючи зміст розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також інших згаданих матеріалів цієї справи, можливо дійти висновку, що відповідач отримував від позивача кредитні кошти шляхом розміщення відповідного ліміту на платіжній картці, що у подальшому збільшувався. Таким чином відбувалось надання коштів.
За обставинами цієї справи суд не встановив у позивача права вимагати сплати відповідачем процентів та неустойки (пені, штрафів) за кредитним договором.
Отже, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 1605,35 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1605,35 грн.
Щодо застосування строків позовної давності, про що вказує у відзиві на позовну заяву представник відповідача, то суд встановив наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Відповідно до змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.
Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю один рік.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦПК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.
У поданій заяві про застосування строків позовної давності представник відповідача вказує, що із наданого позивачем розрахунку не вбачається суми 2000,00 грн., отримання кредитного ліміту та дати отримання. Позивач із вимогою до відповідача про погашення заборгованості не звертався. З якого часу наступила заборгованість у відповідача із позовної заяви не зрозуміло. Також, сторона відповідача, вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду та не було подано відповідного клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду. Тобто, позивач звернувся до суду з позовною заявою, тільки в лютому 2020 року, тобто, після спливу строку позовної даності, що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пояснень представника позивача у відповіді на відзив, останній вказує, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Також додав, що зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки, яка була видана відповідачу діяла до останнього дня - 06.2019 року, а тому позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в межах строку позовної давності.

На підтвердження строку дії картки представником позивача долучено довідку про видачу кредитних карт ОСОБА_2 , згідно кредитного договору №б/н, та вказує, що остання картка отримана відповідачем мала термін дії до червня 2019 року (а.с. 107). Крім того, позивачем надано виписку по картковому рахунку відповідача за період з 07.02.2011 року по 08.11.2019 року, з якого вбачається, що відповідачем 16.08.2018 року здійснено останній платіж щодо погашення простроченої заборгованості в сумі 289,07 грн. (а.с. 102-106). Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 20.02.2020 року, до спливу строку позовної давності.

Таким чином, стороною відповідача не доведені обставини застосування строків позовної давності до даних правовідносин, а тому в задоволені заяви про застосування строків позовної давності необхідно відмовити, у зв`язку з недоведеність пропуску позивачем строку для звернення до суду з даним позовом.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме - в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2019р. по справі №382/1131/18 провадження №61-4057 св 19).

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Цивільний позов Акціонерного товариства комерційний банк ''ПРИВАТБАНК'' (місце знаходження м. Київ вул. Грушевського 1Д, 01001, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк ''ПРИВАТБАНК'' (місце знаходження м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 01001, , р/р НОМЕР_3 , МФО 305299) заборгованість за кредитом по кредитному договору № б/н від 07.02.2011р. у розмірі 1605,35 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк ''ПРИВАТБАНК'' (місце знаходження м. Київ, вул. Грушевського 1Д, 01001, , р/р НОМЕР_3 , МФО 305299) судові витрати у сумі 24,42 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30 денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Копію рішення направити сторонам.

Суддя Ю. РАЧКЕЛЮК