Справа № 545/459/20
Провадження № 2/545/428/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді : Гальченко О.О.,

при секретарі : Лисенко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 24.02.2020 року звернулася до суду із позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, мотивуючи тим, що 25 червня 2015 року рішенням Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі № 552/3240/15-ц, шлюб зареєстрований 29.07.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 83, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано. Рішення суду 07.07.2015 року набрало законної сили.

Від вище вказаного шлюбу народилась спільна дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .?

14.07.2015 року рішенням Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі № 552/3577/15-ц її позов до ОСОБА_2 було задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей певного віку, починаючи з 24.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

17 липня 2015р. постановою старшого державного виконавця. Бойко О.В. на підставі виконавчого листа № 552/3577/15-ц, що виданий Київським районним судом м. Полтава від 15.07.2015р., відкрито виконавче провадження № 4815538, про примусове стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей певного віку, починаючи з 24.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

З часу присудження до стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина відповідач жодного разу у добровільному порядку їх не сплатив, стягнення аліментів здійснюється у примусовому порядку через органи державної виконавчої служби, що вказує на вперте не бажання сторони відповідача у добровільному порядку приймати участь у вихованні та утриманні дитини.

Згідно ч. 1,2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно із положеннями ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання дитини, є меншим, ніж встановлений законом мінімальний розмір, є недостатнім для забезпечення потреб дитини, вважаю, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Після стягнення аліментів дитина продовжує рости, так і продовжують рости витрати на харчування, одяг ліки та витрати на забезпечення сина.

Вважає, що є достатні підстави для зміни розміру стягнення аліментів в сторону збільшення, з метою відновлення порушеного права дитини на отримання мінімального розміру аліментів.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості :у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідач, ОСОБА_2 з часу розлучення, а саме: починаючи з червня 2015 року залишив її та їх сина і з цього часу жодним чином не цікавиться життям та здоров`ям свого малолітнього сина.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Частинами 8 та 9 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвитої виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовно соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створені умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Її син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з часу розлучення з чоловіком, ОСОБА_2 по даний час постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні, що підтверджується наступними доказами:

- у мотивувальній частині рішення Київського районного суду м. Полтава від 14.07.2015 року рішенням Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі 552/3577/15-ц, встановлено факт того, що дитина, - ОСОБА_4 проживає разом з позивачем, ОСОБА_1 , яка утримує і виховує сина;

- у довідках № 140 та № 141 від 10.01.20р., виданих Щербанівською сільською радою Полтавського району, зазначено, що з 02.06.2017р. зареєстрованим місцем проживання: гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є АДРЕСА_1 ;

- у довідці № 139 від 10.01.20р. виданої Щербанівською сільською радою Полтавського району, зазначено, що до складу сім`ї. ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 входить її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З першого класу ОСОБА_4 , навчається у Полтавській загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 29 та згідно Характеристики за підписом директора шкоди та класного керівника) за час навчання, ОСОБА_4 , 2010 р.н. зарекомендував себе як старанний, дисциплінований , уважний учень. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Навчається в повну міру своїх сил, виявляє зацікавленість до навчання. Має здібності до вивчення англійської мови, гарно, швидко читає, виявляє логічне , образне мислення, на уроках активний. З однокласниками має дружні відносини, чуйний, ввічливий, веселий, з почуттям гумору, має свої судження на різні події, любить висловлювати свою думку з різних питань, які обговорюються в класі.

Мати, ОСОБА_1 , приділяє належну увагу щодо виховання сина. Систематично відвідує батьківські збори, прислухається до порад класного керівника щодо навчання та виховання сина, відвідує разом з сином позашкільні заходи , приймає активну участь у житті класу.

Батько, ОСОБА_2 , з сім`єю не проживає. Батьківські збори не відвідує, з учителями не спілкується.

У письмових поясненнях свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , вказують на те, що ОСОБА_1 з часу розлучення із чоловіком, ОСОБА_2 , самостійно виховує свого малолітнього сина, ОСОБА_4 , який перебуває на її повному утриманні та з 2015 року батько дитини, участі у її вихованні не приймає, життям дитини не цікавиться.

Дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина, ОСОБА_4 .

У акті обстеження матеріально - побутових умов проживання громадянки, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 1984 р.н., працює TOB «АСІНО».

Разом з нею проживає її син. ОСОБА_4 , 2010 р.н., дитина забезпечена гідними умовами проживання, виховання та навчання.

У даній квартирі для ОСОБА_4 створено особистий простір, є книги, іграшки, шафа з чистим одягом. ОСОБА_1 отримує заробітну плату, що також підтверджується довідкою з місця роботи.

Відповідно до службової характеристики працівника, виданої TОB «АСІНО Україна», гр. ОСОБА_1 . 1984 р.н.. за період роботи зарекомендувала себе як висококваліфікований, працьовитий, дисциплінований та грамотний спеціаліст, довела, що вміє планувати свою роботу, вірно розставляти пріоритети. Якісно і своєчасне виконує посадові завдання та обов`язки. ОСОБА_1 завжди намагається розібратись в подробицях і деталях поставлених їй завдань. Добре працює не тільки у звичайній, але й у стресовій ситуації, завжди зберігає оптимізм, витримку й позитивне відношення до роботи й колег. Зі співробітниками компанії в ОСОБА_1 склалися рівні та гарні відносини. ОСОБА_1 вимоглива до себе, доброзичлива, порядна людина, завжди займає активну життєву і громадську позицію. Випадків порушення трудової дисципліни за ОСОБА_1 не було.

З 02 січня 2020 ОСОБА_1 переведена на посаду керівник групи фахівців з медичних питань ТОВ «Асіно Україна».

Згідно довідки ПАТ «Комбінат виробничих підприємств» № 7-66 від 06.05.2017р., ОСОБА_1 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Верховний Суд України, у правовому висновку від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17 констатував, що найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

У консультативному висновку № 61 від 18.02.2020р., психотерапевтом УСП, ОСОБА_10 , встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 ). Проживає разом з мамою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Батьки ОСОБА_4 розлучені з 2015 року, тато ОСОБА_2 проживає окремо.

Між мамою - ОСОБА_1 та сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , теплі, щирі відносини. З боку мами - турботливе ставлення до сина. Видно, що вона добре його знає, враховує специфіку його поведінки, щиро намагається зробити все можливе, щоб уникнути помилок у вихованні сина і зберегти з ним контакт у спілкуванні. На тілесному рівні син також демонстрував повну довіру до мами.

Подальша робота проводилася без присутності мами. Для діагностики був обраний метод системних розстановок за допомогою іграшок. Ключовими і важливими фігурами ОСОБА_4 обирає маму та бабусю (мама ОСОБА_1 ). Багато розповідає про те, як вони проводять час, як він любить з мамою відпочивати, як весь час потребує зміни занять, бо «просто гуляти скучно», і мама йому ці зміни влаштовує. Якби була можливість, то проводив би з мамою ще більше часу. Говорить, що вони з мамою обидва «запальні», але дуже швидко миряться. Беззаперечно знає, що мама і бабуся його люблять. «По чому знаєш?» «По вчинкам, словам, сюрпризам та подарункам». По результатам діагностики зрозуміло, що родина, в якій проживає ОСОБА_4 , створює безпечні умови для зростання та розвитку.

Розмов про батька не уникає, навпаки, швидко говорить про те, що має неприємні спогади про нього. Зокрема, про вживання алкоголю і про агресію. Взагалі теми алкоголю, паління є болючими для хлопчика. Він категоричний у судженнях і негативних оцінках по відношенню до тих, хто вживає алкоголь. Зі слів мами, він часто повертається до цієї теми, немов хоче бачити світ без алкоголю взагалі. Така категоричність може свідчити про психологічну травматизацію у ранньому дитинстві, коли ОСОБА_4 вимушено був свідком зловживань тата. Ці спогади йому складно змінити на інші, оскільки протягом чотирьох років вони взагалі не спілкувалися. Тому цілком зрозуміло, що дитина боїться повторення набутих вражень і має відчуття небезпеки у присутності батька. Він знаходиться під впливом неприємних спогадів.

На запитання, чи боїться він зустрічі з татом, відповідає: «Боюся, що він прийде п`яний».

Вважаю, що найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення.

При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Враховуючи, відсутність будь-якого спілкування зі сторони батька з дитиною, у зв`язку з неодноразовим погрозами на її адресу. - тривале зловживання алкоголю відповідачем, що стало підставою для звільнення його з роботи, і це провокує неадекватність його дій на протязі чотирьох років, що полягає у нічних телефонних дзвінках з повідомленням образливого та погрожуючого характеру на її адресу, а також не сприйняття того, що людина (відповідач) яка жодним чином за увесь цей час не проявила себе як батько, претендує на вирішення питань в житті дитини, тому вважаю, що відповідач не повинен жодним чином перешкоджати у дозвіллі, оздоровленні та відпочинку, сина - ОСОБА_4 , тим більше, що відповідач матеріально жодним чином в цьому не задіяний.

З метою подальшого усунення порушення права щодо недопустимості свавільного втручання відповідача у моє сімейне життя та виховання дитини, зменшення конфліктних ситуацій між нею та відповідачем, зважаючи на всі перелічені доводи, що підтверджуються належними та допустимими доказами, та враховуючи тісний зв`язок дитини із матір`ю, вважає, що рішення про встановлення місця проживання дитини разом із матір`ю повністю відповідатиме як найкращим інтересам малолітнього сина.

Згідно ч. 1 статті 3 Конвенції про права дитини «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.»

У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності зі ст. 2 п.п. 1,4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України,» затвердженими Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995р. документами, що дають право на виїзд з України, в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон проїзний документ дитини.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З метою, підвищення рівня світогляду сина, покращення стану його здоров`я, фізичного та духовного розвитку, ОСОБА_1 виявила намір забезпечити своїй дитині відпочинок за межами України.

Проте, на її неодноразові звернення до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон, отримувала від відповідача лише безпідставну відмову.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З липня 2015р.. відповідач ОСОБА_2 не спілкується з сином, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного харчування ні медичного догляду. Він самоусунувся від виховання дитини, не цікавиться її життям та не відвідує її.

Вважає, що Відповідач свідомо ухиляється від добровільних витрат, пов`язаних з вихованням дитини.

У відповідності до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. З ст.. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої Постановою КМУ від 24.03.2004р. № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між; собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок такого виїзду, за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Оскільки, вона позбавлена можливості у позасудовому порядку отримати згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, та враховуючи той факт, що відсутні обмеження та заборон на виїзд малолітнього сина за межі України для тимчасового перебування на відпочинку, що вказує про доцільність заявлених нею вимог, виходячи з того, що відмова відповідача у наданні дозволу призводить до звуження прав дитини. ОСОБА_4 на тимчасовий виїзд за межі України на відпочинок.

Прохала

- Змінити розмір стягуваних за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2015 року, з ОСОБА_2 , аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей певного віку, - на 1/4 (одну четверту) частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини певного віку, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

- Визначити місце проживання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

- Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітній дитині, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) до країн: Єгипет, Туреччина, Австрія, Бельгія, Болгарія, Румунія, Грузія, Угорщина, Німеччина, Росія, Греція, Данія, Іспанія, Ісландія, Італія, Латвія, Литва, Люксембург, Мальта, Нідерланди,Норвегія, Польща, Португалія,Словаччина, Словенія, Фінляндія, Франція, Чехія, Швейцарія, Швеція, Естонія, без дозволу та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на один рік з дня набрання рішенням законної сили.

В судове засідання сторони не з`явились. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, де позов підтримала, надала можливі докази на підтвердження позовних вимог, не заперечувала щодо розгляду справи в заочному порядку ( а. с. 11, 53, 59, 80 ). Третя особа - Служба у справах дітей Полтавської РДА надала заяву про розгляд справи без участі представника Служби, не заперечував щодо задоволення позову, надано суду ксерокопію заяви ОСОБА_2 про визнання позову щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю (а.с. 88-90).

Відповідач жодного разу не з`явився в судове засідання та не надав відзив на позов з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи за місцем своєї реєстрації та проживання ( а. с. 45), про що маються докази у справі у вигляді повернутих на адресу суду повісток з відміткою пошти «в зв`язку з відсутністю адресата» ( а. с. 51-52, 61-63, 71-73, 82-83 ). Відповідач також викликався шляхом розміщення інформації на веб-сайті Полтавського районного суду Полтавської області, веб-портал «Судова влада Ураїни». Від відповідача не надійшло будь-яких заяв про поважність причин не явки або про відкладення слухання справи. Тому, суд за згоди позивачки, вважає за можливе розгляд справи по суті по наявним матеріалам справи, за згоди позивачки, у відсутності належно повідомлених сторін в заочному порядку згідно ст. 280 ЦПК України.

Судом встановлено всі обставини, на які послався в позові позивач і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 13 - 42.

Судом встановлено, що сторони від укладеного ними 29.07.2007 року шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 21 ), який проживає з позивачкою.

25 червня 2015 року рішенням Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі № 552/3240/15-ц, шлюб зареєстрований 29.07.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 83, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано. Рішення суду 07.07.2015 року набрало законної сили.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25.06.2015 року шлюб між сторонами розірвано(а.с.23).

14.07.2015 року рішенням Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі № 552/3577/15-ц її позов до ОСОБА_2 було задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей певного віку, починаючи з 24.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.(а.с. 24)

17 липня 2015р. постановою старшого державного виконавця. Бойко О.В. на підставі виконавчого листа № 552/3577/15-ц, що виданий Київським районним судом м. Полтава від 15.07.2015р., відкрито виконавче провадження № 4815538, про примусове стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини (а.с.25)

Відповідач, ОСОБА_2 з часу розлучення, а саме: починаючи з червня 2015 року залишив її та їх сина і з цього часу жодним чином не цікавиться життям та здоров`ям свого малолітнього сина.

У акті обстеження матеріально - побутових умов проживання громадянки ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 1984 р.н., працює TOB «АСІНО». Разом з нею проживає її син. ОСОБА_4 , 2010 р.н., дитина забезпечена гідними умовами проживання, виховання та навчання. У даній квартирі для ОСОБА_4 створено особистий простір, є книги, іграшки, шафа з чистим одягом. ОСОБА_1 отримує заробітну плату, що також підтверджується довідкою з місця роботи.

У письмових поясненнях свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , вказують на те, що ОСОБА_1 з часу розлучення із чоловіком, ОСОБА_2 , самостійно виховує свого малолітнього сина, ОСОБА_4 , який перебуває на її повному утриманні та з 2015 року батько дитини, участі у її вихованні не приймає, життям дитини не цікавиться. Дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина, ОСОБА_4 .

Відповідно із положеннями ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Враховуючи, відсутність будь-якого спілкування зі сторони батька з дитиною, тому відповідач не повинен жодним чином перешкоджати у дозвіллі, оздоровленні та відпочинку сина.

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню згідно ст. 155, 180-183, 198-200 СК України із зазначених підстав. Відповідач після пред`явлення позову визнав фактично вимогу щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Судові витрати по справі понесені позивачем підлягають відшкодуванню відповідно до задоволених вимогіз відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 81, 141, 259, 263 - 268, 354 ЦПК України, ст. 155, 180, 181, 182, 184, 198-200 Сімейного кодексу України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька - задовольнити.

Змінити розмір стягуваних за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14.07.2015 року, з ОСОБА_2 , аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей певного віку, - на 1/4 (одну четверту) частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини певного віку, починаючи з 24.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітній дитині - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у супроводі матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) до країн: Єгипет, Туреччина, Австрія, Бельгія, Болгарія, Румунія, Грузія, Угорщина, Німеччина, Росія, Греція, Данія, Іспанія, Ісландія, Італія, Латвія, Литва, Люксембург, Мальта, Нідерланди, Норвегія, Польща, Португалія,Словаччина, Словенія, Фінляндія, Франція, Чехія, Швейцарія, Швеція, Естонія, без дозволу та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на один рік з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі по сплаті судового збору в сумі 1681,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у сумі 840,80 гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд.

Рішення надруковано суддею в нарадчій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: О. О. Гальченко