4-с/465/48/20
У Х В А Л А

судового засідання

05.03.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Дзеньдзюра С.М.

при секретарі Іванику Р.В.

за участю представника скаржника ОСОБА_1

стягувача ОСОБА_2

державного виконавця Голенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Сихівського відділу ДВС м. Львів Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Голенко М.В. -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд зі скаргою на дії головного державного виконавця Сихівського відділу ДВС м.Львів Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Голенко М.В. мотивуючи її тим, що на виконанні у Сихівському відділі державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №4474470 із примусового виконання виконавчого листа №2-4289 виданого 10.01.2006 року Франківським районним судом м.Львова про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі ј частини доходів, але не менше прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 29.04.2005 року.

01.08.2019 року державним виконавцем винесена постанова від 01.08.2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України. Крім цього, зазначає, що всупереч Закону України «Про виконавче провадження» постанову про відкриття виконавчого провадження йому рекомендованим поштовим відправленням не надсилали у зв`язку з цим всі подальші дії державного виконавця, в тому числі і винесення постанов, є передчасними. Також зазначає, що підставою для винесення оскаржуваної постанови виконавцем зазначено ухилення від виконання рішення, що набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню, однак в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази, які б свідчили про ухиляння його від виконання обов`язків покладених на нього рішенням суду.

Вказує, що оскільки тільки в редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 07.12.2017 року введенні обмеження прав фізичної особи у праві виїзду за межі України, ці обмеження можуть застосовуватись, якщо вказана заборгованість виникла після 06.02.2018 року.

В судове засідання скаржник не з`явився, судова повістка повернулась з відміткою інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. Представник скаржника дав аналогічні пояснення викладені у скарзі та додатково повідомив, що оскільки ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 11.10.2013 року за поданням державного виконавця Приходька С.А. обмежено в праві виїзду за межі України, то постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України є незаконною, оскільки встановлює подвійну відповідальність скаржника за одне і теж саме порушення.

Головний державний виконавець Сихівського відділу ДВС м. Львів Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Голенко М.В. в судовому засіданні скаргу заперечила, подала на скаргу письмові заперечення в яких вказала, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження АСВП №4474470 з примусового виконання виконавчого листа №2-4289 виданий 10.01.2006 року Франківським районним судом м. Львова.

Відповідно до Закону України «Про виконаче провадження», який діяв на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією. Також зазначила, що нею вживались заходи передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду. 23.09.2013 року державним виконавцем скеровано в Сихівський районний суд подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 , яке ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 11.10.2013 року задоволено.

01.08.2019 року державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі території України.

Також головний державний виконавець Сихівського відділу ДВС м. Львів Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Голенко М.В. вказала, що заборгованість по сплаті аліментів станом на 03.01.2020 року становить 165067,72грн.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні скарги та повідомила, що її чоловік ОСОБА_3 покинув сім`ю близько 14 років тому. З того часу жодної допомоги на утримання їхнього сина ніколи не надавав.

Заслухавши думку представника скаржника, головного державного виконавця Сихівського відділу ДВС м. Львів Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Голенко М.В., ОСОБА_2 та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подана скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зі змісту ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Згідно ст.2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Сімейним кодексом України, зокрема ст.180 передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твекрдій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Судом встановлено, що 09.11.2005 року Франківським районним судом м.Львова вирішено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 аліменти у розмірі ј частин від всіх видів його заробітку, але не менше неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 29 квітня 2005 року. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 отримав судову повістку на судове засідання призначене на 09.11.20005 року. На виконання вказаного рішення, Франківським районним судом м.Львова 10.01.2006 року видано виконавчий лист.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 01.01.2006р.), копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією. Таким чином, суд не приймає до уваги твердження скаржника про те, що відсутність підпису боржника про отримання особисто копії постанови про відкриття виконавчого провадження підтверджує незаконність винесеної виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Також суд не враховує твердження скаржника про те, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази про ухиляння боржника від виконання обов`язків покладених на нього рішенням суду, оскільки маючи обов`язок по утриманню дитини до досягнення повноліття, знаючи про рішення суду про стягнення аліментів та виконавче провадження, скаржник протягом більше 14 років жодним чином не вживав заходів для його виконання, а навпаки всіляко ухилявся від свого батьківського обов`язку не тільки на утримання дитини а й на прийнятті участі в її вихованні. Крім цього, суд приймає практику Європейського суду з прав людини про те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа Каракуця проти України).

Відповідно до п.1 ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Оскільки з часу прийняття нової редакції Закону України «Про виконавче провадження» до часу винесення оскаржуваної постанови (01.08.2019 року) сукупний розмір заборгованості скаржника перевищив суму відповідних платежів більше як за два роки (а не чотири місяці, як передбачено законом), то суд приходить до висновку, що виконавцем правильно застосовано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» зокрема щодо дії його в часі.

Крім цього, ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» носить імперативний характер, а тому покликання представника скаржника про те, що на момент винесення постанови державного виконавця від 01.08.2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, діяла ухвала Сихівського районного суду м.Львова від 11.10.2013 року, якою відповідно тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, суд до уваги не приймає та приходить до висновку, що вказані рішення є обмежувальними заходами, а не встановлюють відповідальність за вчинене правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова головного державного виконавця Сихівського відділу ДВС м. Львів Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Голенко М.В. прийнята відповідно до вимог Закону, а тому скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст.447-452 ЦПК України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд -

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Сихівського відділу ДВС м. Львів Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Голенко М.В.- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Дата складення повного тексту ухвали: 10.03.2020 року.

Суддя Дзеньдзюра С.М.