ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5426/19

Головуючий у першій інстанції - Цибенко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/257/20

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Скрипки А.А.,

за участю секретаря Кривопиші Я.О.,

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2019 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 05 листопада 2019 року, м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягти з останнього заборгованість у загальній сумі 42921 грн 48 коп., з яких заборгованість за кредитом - 2456 грн 02 коп., за процентами за користування кредитом - 36245 грн 39 коп., заборгованість за пенею та комісією - 1700 грн 00 коп., штраф: його фіксована частина - 500 грн 00 коп., його процентна складова - 2020 грн 07 коп., а також 1921 грн 00 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що вказану заборгованість станом на 30.06.2019 АТ КБ «ПриватБанк» нараховано внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за укладеним ними кредитним договором без номера від 17.01.2013, згідно з яким він отримав кредит у розмірі 2800 грн 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 2456 грн 02 коп. та відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 109 грн 92 коп. Ухвалюючи його, суд І інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 фактично отримано та використано кредитних коштів у сумі 2456 грн 02 коп., а решта позовних вимог не підтверджена належними і допустимими доказами.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вказане рішення в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та задовольнити його вимоги у цій частині, а в іншій частині рішення залишити без змін. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- підписавши 17.01.2013 анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ОСОБА_1 приєднався до них. Крім того, він частково виконував умови укладеного сторонами кредитного договору. Тому відсутність підпису останнього в Тарифах і Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить як про те, що він з ними не ознайомлений, так і про відсутність договірних правовідносин між сторонами та про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування кредитом;

- відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», надання безпроцентних кредитів забороняється, а згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позову;

- посилання суду І інстанції на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, для вирішення справи не може бути застосована, так як вона висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін - коли відповідачем заперечувалися умови договору, які потребують погодження сторонами у належний спосіб; посилання суду І інстанції на судову практику Верховного Суду не може бути доказовою базою в справі;

- відповідач не довів, що під час укладення сторонами кредитного договору діяли інші, ніж приєднані до справи, Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг, відповідач не заперечував факт ознайомлення з ними і не спростував ні факту наявності кредитної заборгованості, ні її розміру.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

Так, у справі встановлено наступне.

17.01.2013 ОСОБА_1 подав до ПАТ КБ «ПриватБанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У цій заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, що ОСОБА_1 ознайомився з цими Умовами та правилами до його укладення і згоден з його умовами. В той же час у цій заяві не йдеться про встановлення кредитного ліміту на картку, не зазначені ні розмір процентної ставки, під яку надається кредит, ні розмір комісії, ні послуги, за які її має бути сплачено. Крім того, у заяві не встановлено відповідальності ОСОБА_1 у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення укладеного сторонами договору (копія цієї анкети-заяви на арк. 10).

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та з Тарифів обслуговування кредитних карт, що затверджені наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010 № СП-2010-256, не містять підпису ОСОБА_1 (копії цих витягів на арк. 11, 12-35).

ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено витягом з статуту цього товариства (арк. 41-42).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 30.06.2019 ОСОБА_1 має перед АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 42921 грн 48 коп., з яких заборгованість за кредитом - в сумі 2456 грн 02 коп., за процентами за користування кредитом - 36245 грн 39 коп., заборгованість за пенею та комісією - 1700 грн 00 коп., штраф: його фіксована частина - 500 грн 00 коп., його процентна складова - 2020 грн 07 коп. (арк. 8-9).

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Згідно з ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пункт 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент виникнення і тривання спірних правовідносин, приписує, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, і орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

На порушення наведених норм права сторонами в письмовій формі не визначено бажаний кредитний ліміт на платіжну картку, а отже і орієнтовну сукупну вартість кредиту в процентному значенні та грошовому виразі.

Надані позивачем Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані ОСОБА_1 і відсутні дані про їх визнання останнім. Крім того, ці Тарифи, Умови та Правила прямо не передбачені в анкеті-заяві ОСОБА_1 , яка безпосередньо підписана ним. Така правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17).

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються з наведених вище мотивів і виходячи з такого:

- посилання на те, що правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, для вирішення цієї справи не може бути застосована та на те, що посилання суду І інстанції на судову практику Верховного Суду не може бути доказовою базою у справі, є хибним, так як воно суперечить змістові згаданої постанови та положенням ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 5 ст.411 ЦПК України;

- належним чином не повідомлений про час та місце судового засідання ОСОБА_1 (що підтверджується повідомленнями підприємства поштового зв`язку відповідного змісту (арк. 50, 54)), не брав участі у розгляді справи судом І інстанції. Крім того, у мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 роз`яснено, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору; особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності й розумності. Виходячи з наведеного є юридично неспроможним посилання позивача на те, що відповідач не довів, що під час укладення сторонами кредитного договору діяли інші, ніж приєднані до справи, Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг, що відповідач не заперечував факт ознайомлення з ними і не спростував ні факту наявності кредитної заборгованості, ні її розміру.

З викладеного випливає, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом у вказаній у позовній заяві сумі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня її складення.

Головуючий: Судді: