ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 712/989/20
Провадження № 22-ц/821/495/20
Категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Єльцова В. О., Карпенко О. В.

секретаря: Винник І. М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними договору про відступлення права вимоги та договору купівлі-продажу кредитного портфелю, у складі судді: Марцішевської О. М.

в с т а н о в и в :

30 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом вищезазначеного змісту.

Позовна заява, на ряду з вимогами по суті спору, містить вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно позивача, а саме: нежитлові приміщення, позначені на технічному плані літерами Б-1, б, б', загальною площею 196,4 кв.м., що розташовано у АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та було віддано в іпотеку згідно Іпотечного договору в забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за кредитними договорами № CM-SMEF00/014/2007 від 05 березня 2007 року; № CM-SMEF00/042/2007 від 12 липня 2007 року; № CM-SMEF00/015/2008 від 18 березня 2008 року укладеними між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк»; заборони приватному виконавцю виконавчого округу Черкаської області Недоступу Д. М., посвідчення № 0101 від 05 жовтня 2017 року, проводити будь-які дії у зведеному виконавчому провадженні 59365411 від 14 червня 2019 року, що складається з двох виконавчих проваджень 59364184 від 14 червня 2019 року та 59363933 від 14 червня 2019 року, від 04 жовтня 2018 року, в тому числі щодо передачі документів виконавчих проваджень на реалізацію майна; заборони ДП «Сетам» та будь-яким особам у будь-який спосіб відчужувати нежитлові приміщення: дата початку аукціону 31 січня 2020 року, номер лоту 371198, позначені на технічному плані літерами Б-l, б, б', загальною площею 196,4 кв.м., що розташовано у АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Вимоги в частині забезпечення позову мотивовані тим, що вона звернулася в суд з позовною заявою до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними договору про відступлення права вимоги від 18 березня 2011 року та договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року. Предметом позову є оспорювані договори відступлення права вимоги від Банка до Товариства, що є стягувачем у виконавчих провадженнях, у рамках яких на 31 січня 2020 року о 09 год. 00 хв. призначено проведення аукціону з реалізації нерухомого майна нежитлових приміщень, позначених на технічному плані літерами Б-1, б, б', загальною площею 196,4 кв.м., розташованих у АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності; номер лоту 371198, про що вона дізналась 29 січня 2020 року.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримано виконавчі листи по справам № 2-714/11 та 2-271/11, однак дані листи не пред`являлися до виконання і не виконувалися жодним державним виконавцем.

08 серпня 2019 р. приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д. М. вручив ОСОБА_1 за адресою її власності по АДРЕСА_1 , висновок ПП «Ажіо» про оцінку вказаного майна, з якого вбачалось, що 01.08.2019 було відкрито виконавче провадження.

29 січня 2020 року ОСОБА_1 було отримано постанову приватного виконавця виконавчого округу Недоступ Д. М. від 27 січня 2020 року про відновлення вчинення виконавчих дій, якою одночасно постановлено продовження електронних торгів по лоту 371198 - реалізації нерухомого майна позивача, що було зупинено раніше.

29 січня 2020 року із офіційного сайту ДП «Сетам» ОСОБА_1 М ОСОБА_2 дізналась про те, що 31 січня 2020 року о 09 год 00 хв. призначено аукціон з реалізації її нерухомого майна, що розташоване у АДРЕСА_1 (номер лоту: 371198), та на яке, згідно наведених виконавчих листів, приватним виконавцем було накладено арешт для виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 жовтня 2013 року про стягнення з позивача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу за вище зазначеними кредитними договорами, право вимоги за якими було відступлене від Банка до Товариства, та яке оспорюється у даному позові і є предметом спору.

Посилаючись на те, що застосування заходів забезпечення позову може значною мірою утруднити збереження нерухомого майна заявниці від незаконних посягань на неї з боку відповідачів, та у зв`язку із проведенням неправомірного примусового стягнення на вказане майно за виконавчими листами, які було видано юридичній особі, що не набувала прав кредитора у розумінні закону і таке право власне оскаржується у даному позові і є предметом даного позову, просила суд задовольнити вимоги щодо забезпечення даного позову.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала мотивована тим, що доводи наведені в заяві про забезпечення позову не дають підстави припускати, що невжиття таких заходів може унеможливити або утруднити в майбутньому виконання рішення суду у випадку задоволення заявлених позовних вимог.

Крім того, заявниця фактично просить вжити заходи забезпечення позову з метою перешкоджання виконання судового рішення у іншій справі з приводу іншого спору, що виходить за межі мети забезпечення позову, яка полягає у вжитті судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення у випадку задоволення заявлених позовних вимог саме у даній справі.

Не погоджуючись із наведеними висновками суду першої інстанції, та виклавши свої доводи в поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2020 року та постановити нове судове рішення, яким подану нею заяву задовольнити в повному обсязі.

На думку скаржниці, суд не врахував доводи викладені в заяві, та прийшов до передчасного висновку про відмову в її задоволенні, порушивши при постановленні оскаржуваної ухвали норми процесуального права. Вважає, що заходи забезпечення, які вона просила застосувати, є необхідними та доцільними.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи, в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення виходячи наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судом встановлено, що 30.01.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ «ОТБ Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсними договору про відступлення права вимоги та договору купівлі-продажу кредитного портфелю.

Просила суд визнати договір про відступлення права вимоги від 18.03.2011 та договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТБ Банк» недійсними.

Одночасно позовна заява містить вимоги щодо забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд зазначив, що ОСОБА_1 не наведено жодних підстав на підтвердження обґрунтованості заявленого заходу, а її прохання фактично направлене на перешкоджання виконання судового рішення у іншій справі з приводу іншого спору, що відповідно виходить за межі мети забезпечення позову.

З приведеними висновками суду першої інстанції цілком погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України).

Забезпечення позову здійснюється, насамперед, з метою гарантувати виконання рішення суду у справі і повинно прийматись лише у разі необхідності, а також бути співмірним із заявленими вимогами, оскільки не обґрунтоване належним чином забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що спір виник між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з приводу визнання недійсними договору про відступлення права вимоги від 18.03.2011 та договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011.

Водночас, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Колегія суддів враховує і те, що обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти: збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Водночас, як матеріли цивільної справи так і позовна заява, в якій наведені вимоги та мотиви забезпечення позову, не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, про які просить ОСОБА_1 , дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання ОСОБА_1 лише на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення, з урахуванням предмету спору визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги та продажу кредитного портфелю, не є достатньою правовою підставою для задоволення її заяви про забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 375 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримався всіх вище приведених норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Текст постанови складено 06 березня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

О. В. Карпенко