Справа № 720/663/20
Провадження № 2/720/410/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Скриндіца С.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

перекладача Вівчара А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Боянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, прав та обов`язків забудовника, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, прав та обов`язків забудовника, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина в цілому на домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 . Він як спадкоємець по заповіту своєчасно прийняв спадщину. Однак, його брат ОСОБА_3 незаконно зніс споруди спадкового домоволодіння, залишивши тільки фундаменти. Оскільки, при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про спадщину, а тому він не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на будівельні матеріали, які використані при будівництві незавершених житлових будинків та споруд домоволодіння по АДРЕСА_1 , а також права та обов`язки забудовника вказаного нерухомого майна, в порядку спадкування по заповіту після смерті ОСОБА_4 ..

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити заявлені вимоги.

Представник відповідача Боянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та заперечував щодо його задоволення, посилаючись на те, що домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 відносилося до колгоспних дворів, а тому кожен із його членів мав право на частку у домоволодінні. У зв`язку із цим, посилання позивача, що після смерті його батька відкрилася спадщина на домоволодіння в цілому є безпідставним, у зв`язку із чим просив відмовити у позові.

Третя особа ОСОБА_3 направив на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності та відмовити у позові, посилаючись на те, що спірне домоволодіння відносилося до колгоспних дворів, а тому належало порівну всім членам. Зважаючи на це, члени колгоспного двору мали бути відповідачами у справі. В той же час, позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача. Також, позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого права, оскільки будинки та споруду у домоволодінні фактично відсутні.

Третя особа ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася без поважних для суду причин.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що по АДРЕСА_1 розташовано домоволодіння, яке відповідно до технічного паспорту побудовано з 1960 по 1980 роки (окрім огорожі № 2-3) на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровано в Боянській сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини.

На даний час житлові будинки та господарські споруди даного домоволодіння знесені до фундаменту, що підтверджується актом Новоселицького КБТІ від 10 лютого 2020 року.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року підтвердженням належності будинку служила відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української СРСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року державна реєстрації нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Інструкція втратила чинність згідно із наказом державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, введення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим.

Відповідно до довідки Боянської сільської ради № 1111 від 11 червня 2020 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали п`ятеро осіб, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 ..

Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житлові будинки та господарські споруди вказаного домоволодіння належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 01 липня 1990 року - 15 квітня 1991 року особам на праві спільної сумісної власності, відповідно до вимог ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, а тому кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/5 частці домоволодіння.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII з введенням у дію Закону України «Про власність».

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мали ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку у майні.

Судом установлено, що треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на момент припинення колгоспного двору проживали у спірному майні, а отже, не втратили права на частку у майні.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що до правовідносин сторін підлягають застосуванню вимоги закону про позовну давність на витребування частки майна колгоспного двору, яка пропущена третіми особами, а тому останні втратили право на частку в майні з цих підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Отже, вимоги закону про позовну давність регулюють правовідносини щодо захисту порушеного права при зверненні до суду з позовом. В той же час, частка у майні колгоспного двору належить третім особам у силу закону.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на її частку в колгоспному дворі та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Із спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 вбачається, що спадщину за заповітом на її частку в колгоспному дворі прийняла ОСОБА_3 , а за заповітом на земельну ділянку - ОСОБА_1 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 ..

Спадщину за заповітом на все його майно, серед якого його частка в колгоспному дворі та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, прийняв ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 ..

Таким чином, ОСОБА_3 набула право на 2/5 частки в майні колгоспного двору - домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 , а саме 1/5 частку, яка належала їй як члену колгоспного двору та 1/5 частку, яка успадкована нею за заповітом після смерті ОСОБА_5 ..

Право на інші 3/5 частки домоволодіння, по 1/5 частці за кожним, набули ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , як члени колгоспного двору, та позивач ОСОБА_1 , який успадкував за заповітом частку ОСОБА_4 ..

За вказаних обставин, позовна заява про визнання за позивачем ОСОБА_4 право на домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 в цілому в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , стосується прав на дане домоволодіння третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , які також набули та не втратили право на частку в майні колишнього колгоспного двору, яке збереглося по теперішній час.

Останні в свою чергу не визнають право позивача на спадкування в цілому спірного домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення є визнання права власності на будівельні матеріали, які використані при будівництві незавершених житлових будинків та споруд домоволодіння по АДРЕСА_1 , а також права та обов`язки забудовника вказаного нерухомого майна, в порядку спадкування по заповіту після смерті ОСОБА_4 .

Обставинами, якими позивач обґрунтував позовні вимоги, зазначав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, позивач пов`язує захист прав та охоронюваного законного інтересу із правовідносинами з спадкування внаслідок смерті ОСОБА_4 ..

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 4 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За змістом статті 51 ЦПК України належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Відповідно до ст. 49 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача.

Пунктом 4 частини 2 статті 197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

На підставі частини другої наведеної норми якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Під час підготовчого судового засідання у даній цивільній справі суд роз`яснив позивачу та його представнику право щодо залучення до участі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , однак клопотання щодо залучення вказаних осіб в якості відповідачів не було, у зв`язку із чим вони були залучені судом як треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

Позивач своїм правом подати клопотання до закінчення підготовчого провадження щодо заміни неналежного відповідача на належного не скористався.

Суд позбавлений можливості щодо самостійного залучення відповідачів по справі за відсутності відповідного клопотання від позивача.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Таким чином, пред`явлений ОСОБА_1 до суду позов стосується прав та обов`язків третіх осіб, які не визнають право позивача на спірне домоволодіння, а тому вони мають відповідати за позовом.

В той же час, діями або бездіяльністю відповідача у даній справі Боянською сільською радою Новоселицького району права та інтереси позивача не порушені та не оспорені, у зв`язку із чим вона не є належним відповідачем у справі.

Також, слід врахувати, що відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Тобто, в справах про спадкування, де крім позивачів спадщину ніхто не прийняв, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

В даній справі судом з`ясовано, що після смерті ОСОБА_5 спадщину крім ОСОБА_1 прийняла ОСОБА_3 , а після смерті ОСОБА_4 спадщину за заповітом прийняв позивач ОСОБА_1 ..

В той же час, відповідно до довідки Боянської сільської ради № 1115 від 11 червня 2020 року на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 разом із ним також був зареєстрований його син ОСОБА_3 , який до участі по справі як відповідач не залучений.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що «визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 пред`явлено до неналежного відповідача та враховуючи, що позивач не скористався своїм правом подати клопотання до закінчення підготовчого провадження щодо заміни неналежного відповідача на належного, то у задоволенні позову до Боянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, прав та обов`язків забудовника житлових будинків та господарських споруд у домоволодінні по АДРЕСА_1 в цілому, слід відмовити за безпідставністю.

На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 16, 256, 328, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270, 1277 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 49, 51, 81, 197, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Боянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, прав та обов`язків забудовника нерухомого майна, яке розташовано по АДРЕСА_1 та складається з фундаменту житлових будинків літера «А», «Б», фундаменту літера «В», «Г», «Д», «Е», вбиральні літера «Є», колодязя питного № 1, огорожі № 2-3, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.