Єдиний унікальний номер 233/7198/19
Номер провадження 22-ц/804/2739/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Номер справи № 233/7198/19

Номер провадження 22-ц/804/2739/20

23 вересня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Никифоряка Л.П., Тимченко О.О.

учасники справи:

позивач: Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

представник позивача: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

- за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2020 року, яке складено суддею Мартиненко В.С. в м. Костянтинівка в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 28 квітня 2020 року, час ухвалення рішення суду 08 година 59 хвилин, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

23.10.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що згідно з договором без номеру від 25.05.2010 р., укладеним між Банком і відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного Договору він складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів Банку. Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 24.09.2019 р. утворилася заборгованість.

У зв`язку з чим Банк просив суд задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача 87 869,47 грн, яка складається з наступного: 1 928,61 грн заборгованість за кредитом, 79 380,41 грн заборгованість за відсотками користування кредитом, 1 900,00 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн фіксована частина, 4 160,45 грн процентна складова та судові витрати в сумі 1 921,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 25.05.2010 року станом на 24.09.2019 року, яка включає: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 419,93 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 31,04 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погодившись з вказаним рішенням, представник Акціонерного Товариства Комерційного банку «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні суми заборгованості та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог, а судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Зокрема, Банк, посилаючись на відповідні судові рішення Верховного Суду, наголошує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з умовами з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку щодо умов кредитування, складають між ними Договір банківських послуг. Крім того, не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Також Банк звертає увагу на те, що відповідач прийняв умови договору, оскільки користувався кредитними коштами відповідно до розрахунку заборгованості та наданої банком виписки.

На думку представника позивача суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, чим порушив норми матеріального права, а саме ст. ст. 1054, 1048, 1069 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також основоположні норми банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність банку.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Сторони не скористалися своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України.

18 вересня 2020 року на електронну адресу апеляційного суду від представника позивача надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за відсутності апелянта та винести постанову, якою рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги апелянта задовольнити в повному обсязі (а.с.170).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В апеляційному суді справа розглядається, відповідно до ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

25 травня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» (з 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк») змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження волевиявлення сторін щодо укладення з позивачем кредитного договору 25.05.2010р. відповідачем підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг услуг в ПриватБанке (а.с.8), в якій зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами скидають між ним і Банком договір про надання банківських послуг, а також що з договором про надання банківських послуг вона ознайомлена та згодна з його умовами. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www://privatbank.ua. Зобов`язалась виконувати вимоги Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приват Банку www://privatbank.ua.

До «Анкети-заяви» позивач додав Довідку про умови кредитування кредитки «Універсальна, 55 Д» відповідно до якої базова процентна ставка складає 2,5 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів на рік), плата за користування кредитними коштами у звітному періоді складає -7 % від заборгованості, однак не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що йде за звітним; комісія за зняття готівки 1 % від суми операції; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається з пені (1) базова процентна ставка за договором /30 нараховується за кожний день прострочення кредиту та пені (2) 1 % від заборгованості, однак, не менше 30 грн на місяць, нараховується один раз на місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн; штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії (а.с.9).

Також представником Банку до суду першої інстанції наданий Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 10-33).

За кредитним договором №б/н від 28.10.2008 року Банком відповідачу видавались картки 26.05.2010 року строком дії до серпня 2013 року включно та 27.12.2011 року строк дії якої закінчувався у квітні 2015 року (а.с. 48)

Згідно з Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_4 (договір б/н) (а.с.49) 25.05.2010 року позичальнику був встановлений кредитний ліміт 1 000,00 грн, 25.04.2011 1 200,00 грн, 06.08.2011 1 400,00 грн., 07.08.2011 1 400,00 грн, 26.09.2013 2 000,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором б/н від 25.05.2010 року (а.с.5-7) станом на 24.09.2019 року позивачем визначена заборгованість у розмірі 87 869,47 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 1 928,61 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 79 380,41 грн; заборгованості за пенею та комісією 1 900,00 грн, а також заборгованість за штрафами у розмірі 4660,45 грн.

Суд першої інстанції, частково відмовляючи в задоволенні позовних вимог дійшов обґрунтованого висновку, щодо відсутності правових підстав для стягнення процентів за користування кредитом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У довідці про умови кредитування з використанням кредитних карт «Універсальна, 55Д», які підписала ОСОБА_3 зазначена процентна ставка у розмірі 30% річних.

При цьому як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції розмір процентної ставки за кредитними картами змінювався і у різні періоди та складав від 30% до 43,2%, а розрахунок заборгованості наданий позивачем проведений із розрахунку 365 днів у році. Враховуючи те, що останні витрати за кредитною картою були здійснені відповідачем 27.03.2014 року, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про необхідність застосування 30% річних під час розрахунку заборгованості за процентами.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме подані до позовної заяви Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника. А отже позивачем не доведено, що ОСОБА_5 брала на себе зобов`язання зі сплати саме тих відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, які зазначені в Умовах. І тому, відповідно, вказані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 25.05.2010 року.

Зазначене твердження узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного, аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Також, судом першої інстанції правомірно враховано, що розрахунки надані позивачем не відповідають нормам матеріального права, а саме ч.2 ст. 550 та ч.1 ст. 1048 ЦК України, оскільки проценти нараховуються лише на суму позики, а на неустойку ні.

Щодо висновку суду першої інстанції з приводу вимог позивача про стягнення на його користь заборгованості за процентами, що виникла з 30 квітня 2015 року по 24 вересня 2019 року, то суд апеляційної інстанції погоджується із твердженням про їх необґрунтованість, враховуючи положення ч.1 ст. 530 ЦК України, а також те, що остання кредитна картка, на підставі якої відповідач користувався кредитним лімітом, має строк дії до 30 квітня 2015 року.

З огляду на зазначене та враховуючи суму платежів, які здійснено відповідачем у період з 31.03.2014 року по 15.07.2015 року на погашення заборгованості, а також розрахунки, які були проведені судом першої інстанції, останній відповідно до норм ЦК України прийшов до правомірного висновку про відсутність заборгованості у ОСОБА_3 за користування кредитними коштами у період з 26.05.2010 року по 24.09.2019 року.

Також з матеріалів справи вбачаться, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є м. Костянтинівка, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Таким чином розрахунки позивача щодо заборгованості за пенею та штрафом не відповідають вимогам Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року.

Підсумовуючи все вище наведене суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що платежі, здійснені відповідачем та віднесені позивачем на погашення необґрунтовано нарахованої заборгованості за процентами за користування кредитом в сукупному розмірі 508,68 грн мають бути відняті, як неправомірні від заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1928,61 грн, яку просить стягнути позивач. А отже заборгованість за кредитними договором від 25.05.2010 року складає меншу суму, а саме 1 419,93 грн.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на позивача.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 87 869,47 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.367, 368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А. В. Гапонов

Судді: Л.П. Никифоряк

О. О. Тимченко