Справа№592/2897/20
Провадження №2/592/1601/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді Костенко В.Г., з участю секретаря судового засідання Танасюк А.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача, відповідачки ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що є квартиронаймачем квартири за адресою АДРЕСА_1 . У квартирі зареєстрована відповідачка, однак вона не проживає у квартирі понад 10 років. Натомість вона виїхала та проживає у АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що реєстрація відповідачки створює перешкоди у користуванні квартирою, тягне зайве нарахування оплати комунальних послуг.

Відповідачка відзив не подавала.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. Також визнав, що у квартирі не проживав та між ним і відповідачкою були суперечки з приводу користування квартирою. Окремо позивач пояснив, що відмовляється від допиту другого свідка ОСОБА_3 , оскільки вона відмовилася приходити у суд.

Представник позивача ОСОБА_4 підтримав заявлений позов.

Відповідачка позов не визнала. Заперечення мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем. У 2006 році шлюб було розірвано. З кінця 2005 року позивач виїхав з квартири та забрав свої речі, а на час розірвання шлюбу вже у квартирі не проживав та не мав своїх речей. Він створив сім`ю з іншою жінкою та проживав з нею у мікрорайоні «Хімік». З того часу позивач ніколи не цікавився квартирою та не сплачував витрат на утримання житла. Натомість вона постійно проживала у цій квартирі. 17.01.2020 позивач вибив двері, встановив свої замки, викинув її речі, розбив кухню і ванну, вивіз стіл, навесні шафи, витягнув раковина, витяг ванну та труби. Потім 05.02.2020 він знов прийшов і самовільно відкрив двері та розбив сокирою усі меблі. ОСОБА_5 була її подругою. Потім відносини між ними зіпсувалися через побутові питання У них були суперечки щодо водопостачання у квартиру. ОСОБА_5 від`єднала труби водопостачання до її квартири, адже в її квартирі знаходиться спільний стояк. Сама ОСОБА_5 у квартирі живе не постійно. Там постійно живе її дочка. До подачі позову позивач зі своєю співмешканкою ходили по квартирах та питали мешканців хто може піти свідком. Але його навіть не усі впізнавали, як мешканця квартири.

Суд, під час судового розгляду встановив, що по 13.02.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу яке видане Сумським відділом ДРАЦС Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на підставі відповідного актового запису №156 від 13.02.2008.

Згідно витягу з спільної постанови адміністрації та профкому тресту «Сумижитлобуд» (протокол №20) від 28.11.1990 позивач був поставлений на облік для забезпечення житлом на сім`ю з двох людей.

28.07.1992 сторони заселилися і стали проживати у зазначеній квартирі, що підтверджується квартирною карткою та довідкою про склад сім`ї № 14.03-08/51218 від 17.12.2019.

Позивач надав квитанції про оплату житлово-комунальних послуг по зазначені квартирі за грудень 2019 та лютий 2020 року .

Свідок ОСОБА_6 , мешканка АДРЕСА_1 , пояснила, що знає сторін з 1992 року як сусідів. Відповідачка завела купу котів у квартирі, від яких дуже тхнуло. У 2019 році свідок проводила воду до своєї квартири і просила відповідачку впустити до квартири, щоб замінити труби але вона не впустила. Знає зі слів позивача, що він з дружиною розійшовся у 2007 році. Приблизно два роки відповідачка у квартирі постійно не живе. При цьому свідок зробив таке припущення, оскільки не бачить відповідачку. Втім стверджувати відмовилася. Приблизно на весні 2020 року між сторонами були суперечки, щодо квартири, навіть приходили поліцейські.

Також судом встановлено, що відповідачка у порядку спадкування набула права власності на 1 / 2 частинку квартири за адресою АДРЕСА_2 , після померлого батька, про що видане відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.10.2008.

Вимоги позивача ґрунтувалися на застосуванні ст. 107 ЖК України, згідно положень якої у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Всупереч положенням ст.ст. 80, 81, 83 ЦПК України позивачем не надано належних і допустимих доказів у обґрунтування позову.

Підсумовуючи досліджені докази та зазначені положення закону можна встановити лише ті факти які наведені вище. Поряд з цим з доказів не вбачається, що відповідачка залишила спірну квартиру та виїхала у інше місце проживання. Сторони визнавали те, що між ними існують суперечки щодо спірної квартири, відповідачка мала там свої речі, меблі тощо. Встановлених фатів не достатньо для висновку, що відповідачка вибула зі спірної квартири.

Ураховуючи наведене, законних підстав для визнання відповідачку такою, що втратила право на житло немає, а тому слід відмовити задоволенні позову повністю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 264, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 23.09.2020.

Суддя В.Г. Костенко