ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3803/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представник заявника ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку застосування правових наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку застосування правових наслідків недійсності правочину

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у вказаній цивільній справі.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2019 року заяву задоволено. Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності.

20.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову щодо його майна, посилаючись на неспівмірність із заявленими позивачем вимогами.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.01.2020 у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2019, відмовлено.

16.01.2020 ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2019, посилаючись на неспівмірність із заявленими позивачем вимогами, надавши при цьому Консультацію з визначення ринкової вартості від 14.01.2020, складену фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 .

В судовому засіданні заявник та представник заявника заяву підтримали та просили суд її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви, посилаючись на те, що звернення до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову обумовлено виключно незгодою сторони з ухвалою, яка набрала законної сили. Крім того, підстави застосування заходів забезпечення позову продовжують існувати. Вважає, що дії відповідача направлені на продаж майна, що може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Заслухавши сторін та їх представників, вивчивши матеріали поданої заяви, співставивши її вимоги у відповідності до вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної заяви виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З сукупного аналізу ст.ст. 149-150 ЦПК України вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача

При цьому, накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 не призведе до обмеження прав відповідача та третіх осіб, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Частиною 1 стаття 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За змістом частини 6 статті 158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Як встановлено судом ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.

При цьому, звертаючись до суду з відповідним клопотанням, заявником не зазначено наявність нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Не заслуговує на увагу, як на підставу для скасування заходів забезпечення позову посилання заявника на Консультацію з визначення ринкової вартості від 14.01.2020, оскільки вона може бути доказом на обґрунтування своїх вимог, а не новою обставиною, що може бути підставою для скасування забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову судом враховано обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також необхідність запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

При цьому судом встановлено, що іншого майна у ОСОБА_1 не має, що позбавляє суд можливості забезпечити позов іншим шляхом.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що дана заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 258, 259, 260-261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 23.01.2020.

Суддя О.Р. Лужецька