БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/2141/20, cправа № 361/1805/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» вересня 2020 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Телепи Т.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ;

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Токовенка О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки за минулий час,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовується тим, що вона перебувала із відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі із 20 квітня 1993 року. Відповідно до рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2017 року у справі № 597/885/17 шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано.

Сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , 1991 року народження, та ОСОБА_4 , 1996 року народження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 доньці ОСОБА_4 виповнилося вісімнадцять років.

Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Після розлучення відповідач жодної матеріальної допомоги не надавав позивачу по утриманню доньки, яка продовжує навчання. Неодноразові прохання як позивача, так і доньки сплатити у добровільному порядку частину коштів на навчання були залишені відповідачем без реагування. ОСОБА_2 стверджував, що він не має роботи та відповідних грошових коштів для надання доньці на навчання.

ОСОБА_4 продовжує навчання у державному вищому навчальному закладі Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана. ІНФОРМАЦІЯ_6 доньці виповнилося двадцять три роки.

Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подать суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Доказами вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача є неодноразові спроби перемовин позивача й доньки із ним. Дитина є повнолітньою, продовжує проживати із матір`ю. Після досягнення повноліття донька не могла працевлаштуватися, оскільки навчалася у вищому навчальному закладі на денній формі.

Про наявність у відповідача ОСОБА_2 відповідного матеріального забезпечення свідчить те, що у провадженні Заліщицького районного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа № 597/1397/19 про визнання незавершеного будівництва спільною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку й земельної ділянки.

Заочним рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 12 грудня 2019 року позовна заява була задоволена. Однак відповідач скористався своїм правом на перегляд заочного судового рішення, про що подав до суду відповідну заяву. У заяві зазначив, що з часу, коли сторони припинили ведення спільного господарства, він здійснив значне покращення спірного будинку за власні кошти. Тобто у весь час відповідач займався покращенням будинку у якому проживає, витрачав на це власні кошти й тим самим відмовляв дитині у допомозі по навчанню та у матеріальному забезпеченні.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд стягнути із відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі по 2 500 грн. 00 коп. щомісяця за період із жовтня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто до досягнення дитиною двадцятирічного віку, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 грн. 00 коп.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 - відповідач ОСОБА_2 зазначає, шо заява є необґрунтованою, жодними доказами не підтвердженою. Із 20 квітня 1993 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем, який на підставі судового рішення від 03 жовтня 2017 року розірвано. Від шлюбу мають дітей ОСОБА_3 , 1991 року народження, та ОСОБА_4 , 1996 року народження.

Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинені ними у січні 2015 року.

За змістом статті 191 СК України для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: - вжиття заходів щодо одержання аліментів із відповідача; - ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення від сплати аліментів на переконання відповідача може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухиляється від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток, не реагувала на направлені листи, тощо. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також неможливість їх одержати у зв`язку із ухиленням останнього від їх сплати.

Позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів щодо офіційного звернення до відповідача з питань стягнення аліментів за попередній час на навчання доньки.

Відповідач стверджує, що він не ухилявся як батько від обов`язків по забезпеченню дітей й за час спільного проживання існувало порозуміння щодо цього питання. Він неодноразово надавав матеріальну допомогу дітям. Така ж допомога надавалася і його батьками. Просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - Токовенко О.В. підтримав заявлені позовній вимоги й просив їх задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився. Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 надійшло до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

31 серпня 2018 року між Державним вищим навчальним закладом «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» й ОСОБА_4 було укладено договір № 156103 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою. Форма навчання - заочна. Навчання проводиться протягом: 1,5 роки - очна форма навчання; 1,8 роки - заочна форма навчання. Загальна вартість освітньої послуги за весь період становить - 30 600 грн. 00 коп.

Як вбачається і копій довідок Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет» від 26 лютого 2020 року № 3069, від 27 лютого 2020 року № 170, ОСОБА_4 на той час була студентом шостого курсу магістерського рівня заочної форми навчання. Час закінчення університету - 30 квітня 2020 року.

Матеріали справи містять копії платіжних квитанцій про сплату коштів, а також дані про те, що ОСОБА_4 дійсно сплатила кошти у 2018 - 2020 роках за навчання. 05 вересня 2018 року 8 500 грн. 00 коп.; 24 квітня 2019 року 8 500 грн. 00 коп.; 17 вересня 2019 року 9 180 грн. 00 коп.; 10 лютого 2020 року 5 508 грн. 00 коп.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дала показання про те, що вона через відсутність матеріальної допомоги зі сторони батька була вимушена самостійно оплачувати своє навчання. Про допомогу зверталася на що одержувала негативну відповідь. Чому раніше мати та вона не зверталися про стягнення аліментів не знає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 дала показання про те, що батько матеріально не допомагав сестрі під час навчання. Він взагалі не допомагав. Про матеріальну допомогу вони до батька зверталися. Чому не зверталися до суду про стягнення аліментів їй не відомо.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 180, частин першої, другої та третьої статті 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

За змістом статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктами 17, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти.

Статтями 4, 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) чітко визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтями 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на обраний спосіб захисту порушених прав, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів із відповідача на користь позивача на утримання їхньої спільної повнолітньої дитини за минулий час, коли вона після досягнення повноліття продовжувала навчатися, задоволенню не підлягає через його недоведеність. Суд критично оцінює показання свідків, оскільки вони не ґрунтуються на інших зібраних по справі доказах. Позивачем не доведено ухилення відповідача від сплати аліментів, а також те, що вона, або її донька зверталися до ОСОБА_2 про їх сплату.

Керуючись статтями 264, 265, 354 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області, або ж безпосередньо до суду апеляційної інстанції, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин