Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/2856/19

2/330/127/2020

"08" вересня 2020 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Федорець С.В.

при секретарі - Шеліповій Ю.О.

за участю представника позивача - адвоката Фоменка О.С.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 49094, Україна, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ), третя особа: Якимівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (адреса: 72503, Україна, Запорізька область, Якимівський район, смт. Якимівка, вул. Центральна, буд. 99) про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору недійсним, за наступними підставами.

24.01.2014 року позивачка підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті www.Privatbank.ua. Після підписання заяви позивачу було передано у користування автомобіль Богдан року випуску. Вказану заяву відповідач трактував як договір фінансового лізингу № 2РНОА+28397061 від 24.01.2014 року. Спочатку позивач сплачувала всі необхідні платежі, але внаслідок перенесення тяжкої хвороби, отримання нею інвалідності та тяжкої реабілітації впродовж тривалого часу не мала змоги погашати заборгованість за отриманий автомобіль. 31.03.2015 року Якимівським районним судом Запорізької області було ухвалено рішення, згідно якого було стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість у розмірі 89376 гривень 76 копійок за договором фінансового лізингу № 2РНОА+28397061 від 24.01.2014 року. Однак умови вказаного договору позивачка вважає несправедливими та такими, що обмежують її права, як споживача, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, містять істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, порушують вимоги чинного законодавства, а тому не є законними.

На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати договір фінансового лізингу № 2РНОА+28397061 від 24 січня 2014 року недійсним та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Крім того, представник відповідача надав на адресу суду відзив на позовну заяву, у якій просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи надала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі. Просила розглянути справу на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як зазначає позивачка, 24 січня 2014 року вона підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті www.Privatbank.ua. Після підписання заяви позивачу було передано у користування автомобіль Богдан року випуску. Вказану заяву, на думку позивачки, відповідач трактував як договір фінансового лізингу № 2РНОА+28397061 від 24 січня 2014 року. Спочатку позивач сплачувала всі необхідні платежі, але внаслідок перенесення тяжкої хвороби, отримання нею інвалідності та тяжкої реабілітації впродовж тривалого часу не мала змоги погашати заборгованість за отриманий автомобіль. 31 березня 2015 року Якимівським районним судом Запорізької області було ухвалено рішення, згідно якого було стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість у розмірі 89376 гривень 76 копійок за договором фінансового лізингу № 2РНОА+28397061 від 24 січня 2014 року. Однак умови вказаного договору позивачка вважає несправедливими та такими, що обмежують її права, як споживача, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, містять істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, порушують вимоги чинного законодавства, а тому не є законними.

Суд не може погодитись із вказаною позицією позивачки, виходячи із наступного.

Як зазначає представник відповідача у своєму відзиві, позивачка ОСОБА_1 заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № 2РНОА+28397061 від 24 січня 2014 року виразила своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті www.Privatbank.ua. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі статей 633, 634 Цивільного кодексу України. (а.с. 40).

Відповідно до приписів ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог справедливості, ст. 806 Цивільного кодексу України, а також ч.2 ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до вимог передбачених ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, а ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Позивач ОСОБА_1 згідно умов Договору та специфікації та акту приймання-передачі від 25 січня 2014 року (а.с. 39) отримала від відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у платне користування автомобіль марки Богдан, модель 211140, рік випуску: 2013, тип 13: універсал, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 та зобов`язалася сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконання договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору (а.с. 41-42).

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві вказує, що не зазначена процентна ставка, але відповідно до заяви позичальника зазначено строк лізингу 60 місяців, платіж, винагороди згідно Додатку 2 Графіку лізингових платежів. Крім того, із Графіку лізингових платежів можна побачити, що винагорода за користування предметом лізингу складає - 17,0 % річних, також щомісячна винагорода за проведення щомісячного моніторингу та загальний лізинговий платіж (а.с. 14)

Як зазначає відповідач у своєму відзиві, до підписання договору, ОСОБА_1 мала можливість ознайомитися з їх умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний, та договір фінансового лізингу виконувався сторонами, зокрема відповідач при наданні автомобілю, а позивачкою при сплаті регулярних платежів, про які вона сама зазначає у позовній заяві. Позивач при цьому не зверталась до АТ КБ «Приватбанк» із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору.

При оформленні договору, позивачка була ознайомлена з умовами договору, про що свідчить її підпис у анкетах заявках, додатку 2 Графіку лізингових платежів.

Відповідач також доцільно зазначає, що позивач не надала разом з позовною заявою належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона після підписання договору оспорювала або намагалась змінити умови договору, розірвати відразу його після укладання, а навпаки сплачувала кошти на умовах договору, що свідчить про наявність для неї умов договору фінансового лізингу на момент укладення.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач по справі належним чином виконав свої обов`язки, надав позивачці згідно умов Договору та специфікації та акту приймання-передачі від 25 січня 2014 року у платне користування автомобіль марки Богдан, модель 211140, рік випуску: 2013, тип 13: універсал, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , а позивачка сплачувала регулярні платежі, встановлені Договором лізингу.

Проте, внаслідок перенесення тяжкої хвороби, отримання позивачкою інвалідності та тяжкої реабілітації впродовж тривалого часу не мала змоги погашати заборгованість за отриманий автомобіль, в результаті чого рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року по справі № 330/350/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № 2РНОА+28397061 від 24.01.2014 року було встановлено наявність договору фінансового лізингу № 2РНОА+28397061 від 24.01.2014 року та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 89376 гривень 76 копійок за договором фінансового лізингу № 2РНОА+28397061 від 24.01.2014 року та судовий збір у розмірі 893 гривень 77 копійок. (а.с. 10-11).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказане рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року вступило у законну силу, про його існування позивачка знала, однак його не оскаржувала, тим самим фактично визнала факт існування договору лізингу № 2РНОА+28397061 від 24.01.2014 року.

Тому, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості доводів позивачки про те, що умови договору є несправедливми та такими, що обмежують її права, як споживача, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, містять істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, порушують вимоги чинного законодавства, викладених у її позовній заяві і вважає за доцільне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, у своєму відзиві представник відповідача просив у разі вбачання судом підстав для задоволення позову застосувати строк позовної давності.

Однак, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, оскільки судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 81, 82, 89 ЦПК України, ст.ст. 11, 14, 15, 16, 526, 627 ЦК України, ЗУ «Про фінансовий лізинг» суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 49094, Україна, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ), третя особа: Якимівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (адреса: 72503, Україна, Запорізька область, Якимівський район, смт. Якимівка, вул. Центральна, буд. 99) про визнання договору недійсним, - відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Якимівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: