ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 358/1739/19Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/817/724/20 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін:

представника апелянта - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 358/1739/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2020 року, ухваленого суддею Ковтуновичем О.В., повний текст якого складено 10 квітня 2020 року, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування завданої майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування завданої майнової шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (Страховик) та ТОВ «Мрія Сервіс» (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM№ 109388 від 21 липня 2016 року, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 . 15 листопада 2016 року на автодорозі Кременець-Шумськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , під управлінням водія ОСОБА_4 , та автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , під управлінням ОСОБА_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» автомобіль «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно з постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2016 року особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що призвело до настання вищевказаного ДТП, визнано ОСОБА_3 . Відповідно до звіту від 28 листопада 2016 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 233944 грн. 51 коп. Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило ТОВ «Мрія Сервіс» суму страхового відшкодування в розмірі 118564 грн. 10 коп. Після виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в розмірі 118564 грн. 10 коп. В той же час, відповідач має посвідчення учасника бойових дій і тому на підставі п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. 12 березня 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди до МТСБУ. Оскільки таке звернення здійснено з пропуском річного строку після дати ДТП, то у МТСБУ не виник обов`язок виплати страхового відшкодування. У зв`язку з цим у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Враховуючи вищенаведене, просив позов задоволити та стягнути із відповідача на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» завдану майнову шкоду в розмірі 118564 грн. 10 коп., а також витрати на оплату судового збору.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» завдану майнову шкоду в сумі 118564 грн. 10 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач, подаючи даний позов, безпідставно переклав відповідальність за пропущення річного строку, відведеного для подання заяви про страхове відшкодування, на апелянта, а відповідно до п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язок подання такої заяви покладено на потерпілого чи іншу особу, яка має право на отримання відшкодування, в даному випадку - позивача. Вказує, що позов підписано представником позивача ОСОБА_5 , повноваження якої на підписання позовної заяви не підтверджено належними доказами, а саме у справі відсутні докази того, що остання уповноважена діяти від імені позивача відповідно статуту, положення, трудового договору (контракту) чи перебувала в статусі адвоката. Крім того, обґрунтовуючи суму стягнення, позивач посилається на експертний звіт, який є неналежним та недопустимим доказом, оскільки у даному висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

19 серпня 2020 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивований тим, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди на особу, винну в завданні шкоди, можливе у випадку, коли страховик відмовив у здійснення страхової виплати (зокрема, з підстав неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого). Оскільки у МТСБУ не виник обов`язок виплати страхового відшкодування, тому завдана шкода повинна бути відшкодована відповідачем як собою, з вини якої сталось ДТП, яка мала місце 15 листопада 2016 року. Вказує, що позовна заява підписана представником ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» - Козацькою Т.С. за довіреністю №1463 від 17 грудня 2018 року, яка засвідчена в установленому законодавством порядку. Крім того, апелянтом неправильно застосовано норма статті 106 ЦПК, оскільки Звіт оцінювача було проведено з метою оцінки пошкодження транспортного засобу та в подальшому здійснення страхового відшкодування, а не з метою проведення експертизи в судовому порядку.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Свірський Т.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

21 липня 2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» і ТОВ «Мрія Сервіс» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM №109388, за яким яким ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», як страховик, застрахував майнові інтереси ТОВ «Мрія Сервіс», як страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.6).

15 листопада 2016 року близько о 12 годині 55 хвилин ОСОБА_3 на автодорозі Кременець-Шумськ в с.Чугалі Кременецького району керував транспортним засобом «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки допустив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області справа №601/2006/16 від 05 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєні правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП, та звільнено його від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням (а.с.21).

08 грудня 2016 року потерпілий ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з заявою про настання страхового випадку (а.с.15-18).

Внаслідок настання страхового випадку було оглянуто транспортний засіб, складено звіти про результати огляду місця ДТП, про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, та страховий акт.

Відповідно до звіту № 4048/16-174239 від 28 листопада 2016 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 233944 грн. 51 коп. (а.с. 22-36).

Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило ТОВ «Мрія Сервіс» суму страхового відшкодування в розмірі 118564 грн. 10 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування», на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 08 грудня 2016 року та страхового акту № UA46/L01/05 від 03 березня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №1990 від 03 березня 2017 року (а.с.37-39).

Відповідач ОСОБА_3 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідчення серії № НОМЕР_3 від 22 червня 2015 року (а.с.40).

12 березня 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди до Моторно (транспортного) страхового бюро України. Вказана вимога отримана МТСБУ 25 березня 2019 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення (а.с.42-43).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка,на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач має посвідчення учасника бойових дій та на підставі п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а тому відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року справа № 910/7449/17.

Судом встановлено, що відповідно до звіту № 4048/16-174239 від 28 листопада 2016 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 233944 грн. 51 коп. Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило ТОВ «Мрія Сервіс» суму страхового відшкодування в розмірі 118564 грн. 10 коп.

Отже, позивач за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності (АВТОКАСКО) здійснив страхову виплату відповідно до звіту про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 . Розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, згідно із цим звітом, визначений як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу.

Відповідно до п.37.1.4. ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року справа № 755/18006/15-ц.

З огляду на викладене, річним строком обмежено звернення лише до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, яким у даній справі є МТСБУ.

Колегія суддів звертає увагу, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди до МТСБУ в термін понад один рік з дати ДТП, а тому у останнього не виник обов`язок виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Не заслуговують до уваги пояснення апелянта про те, що позивач, подаючи даний позов, безпідставно переклав на нього всю відповідальність за пропущення річного строку, відведеного для подання заяви про страхове відшкодування, оскільки звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Таким чином у справі, що переглядається, потерпілий втратив право на отримання відшкодування від страховика тієї особи, яка завдала шкоди (МТСБУ), а тому таке право підлягає захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до винуватця ДТП, який є безпосереднім заподіювачем майнової шкоди.

При цьому, нездійснення потерпілою особою всупереч своїм власним інтересам обов`язку звернутися до страховика із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди жодною нормою чинного законодавства не передбачено як підстава припинення права вимоги до заподіювача шкоди і обов`язку такої особи відшкодувати завдану нею шкоду.

Безпідставними є твердження апелянта про те, що позов підписано представником, повноваження якої на підписання позовної заяви не підтверджено належними доказами, оскільки позовна заява підписана представником ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» - Козацькою Т.С. за довіреністю№1463 від 17 грудня 2018 року, засвідченою в установленому законодавством порядку.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апелянта про те, що звіт №4048/16-174239 від 28 листопада 2016 року про вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_1 є неналежним та недопустимим доказом у розумінні 106 ЦПК України, оскільки звіт оцінювача було проведено з метою оцінки пошкодження транспортного засобу та в подальшому здійснення страхового відшкодування, а не з метою проведення експертизи в судовому порядку. Відповідач під час розгляду даної справи не заявляв клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 13 березня 2018 року справа № 914/8817 висловлено правову позицію щодо неможливості оскарження в судовому порядку звітів про оцінку майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зодовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 10 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 21 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді