Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2064/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.09.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В. при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна, яка знаходиться в спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки майна, яка знаходиться в спільній частковій власності.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачу належить 43/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.08.2003 року за реєстровим №2419, виданим Виноградівською державною нотаріальною конторою.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно положень ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином, житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю сторін спору. Відповідач володіє 57/100 частинами вказаного об`єкту нерухомості, які успадкувала за своїм покійним чоловіком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1-3 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно імперативної норми, що містить ч.1 ст.321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно положень ч.1 ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до вимог ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частинами 1, 3 ст.367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними; договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однак, незважаючи на досягнуті попередньо домовленості відповідач ухилилася від укладення договору про виділ у натурі частки нерухомого майна, що підтверджується листом приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Вашкеба О.І. від 16.03.2020 року №10/01-16.

Відповідно до пунктів 1.2., 3.9. «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 р. №55, виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, визначення розміру часток у єдиному майновому комплексі провадиться з урахуванням вартості всіх будинків, будівель і споруд, що розташовані за однією адресою та перебувають у власності всіх співвласників.

Технічну інвентаризацію об`єкту нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності сторін спору проведено. Згідно висновку КП «Виноградівське РБТІ» від 29.10.2019 року №31 частка у розмірі 43/100 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 складається з частини житлового будинку під літерою «А» загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м. та сараю під літерою «Б», вбиральні під літерою «В», сараю під літерою «Г», воріт №1, огорожі №2, колонки питної №3. Вказані складові об`єкту нерухомого майна є відокремленими, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі.

Вказаний варіант поділу не порушує права відповідача та відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Згідно положень ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно п.7 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи мають такий же процесуальний статус в цивільному процесі, як і громадяни України.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про міжнародне приватне право» захист права власності та інших речових прав здійснюється на вибір заявника відповідно до права держави, у якій майно знаходиться, або відповідно до права держави суду.

Відповідно до ч.1 ст.73 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

У зв`язку з цим позивач просить припинити право спільної часткової власності позивача на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 та виділити у власність позивача в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно: частину житлового будинку під літерою «А» загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м., сарай під літерою «Б», вбиральню під літерою «В», огорожа №1-2, колодязь №3 за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Згідно поданої письмової заяви його представник - адвокат Молнар Т.І. просить розгляд справи провести без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.38).

Відповідач будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи (а.с.37) в судове засідання з невідомих суду причин не з`явилася і від неї не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить 43/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.08.2003 року за реєстровим №2419, виданим Виноградівською державною нотаріальною конторою (а.с.9).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1314541 від 22.082003 р. власником будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 (приватна спільна часткова) в 43/100 є ОСОБА_1 (а.с.10).

Згідно висновку КП «Виноградівське РБТІ» від 29.10.2019 року №31 частка у розмірі 43/100 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 складається з частини житлового будинку під літерою «А» загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м. та сараю під літерою «Б», вбиральні під літерою «В», сараю під літерою «Г», воріт №1, огорожі №2, колонки питної №3. Вказані складові об`єкту нерухомого майна є відокремленими, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі (а.с.11-11зв.).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с.12-14).

Згідно довідки Виноградівського РБТІ №320 від 31.03.2020 р. згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013р. житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 43/ НОМЕР_1 частин зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Виноградівською держнотконторою 19.08.2! 03р. за реєстром №2419 та 57/100 частин за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений Виноградівською держнотконторою 18.10.1991р. за реєстром №2543 (а.с.15).

Відповідно до частин першої та другої ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно положень ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином, житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю сторін спору. Відповідач володіє 57/100 частинами вказаного об`єкту нерухомості, які успадкувала за своїм покійним чоловіком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1-3 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно імперативної норми, що містить ч.1 ст.321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно положень ч.1 ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до вимог ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частинами 1, 3 ст.367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними; договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однак, незважаючи на досягнуті попередньо домовленості відповідач ухилилася від укладення договору про виділ у натурі частки нерухомого майна, що підтверджується листом приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Вашкеба О.І. від 16.03.2020 року №10/01-16.

Відповідно до пунктів 1.2., 3.9. «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 р. №55, виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, визначення розміру часток у єдиному майновому комплексі провадиться з урахуванням вартості всіх будинків, будівель і споруд, що розташовані за однією адресою та перебувають у власності всіх співвласників.

Суд констатує, що зазначений позивачем варіант поділу не порушує права відповідача та відповідає вимогам чинного законодавства та узгоджується з матеріалами справи. Фактично сторони є власниками кожний своєї частки будинку.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Згідно положень ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно п.7 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи мають такий же процесуальний статус в цивільному процесі, як і громадяни України.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про міжнародне приватне право» захист права власності та інших речових прав здійснюється на вибір заявника відповідно до права держави, у якій майно знаходиться, або відповідно до права держави суду.

Відповідно до ч.1 ст.73 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки в судовому засіданні доводи, на які покладався позивач як на підставу позову повністю підтвердилися, позов є обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 280 - 282 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги - задоволити.

Припинити право спільної часткової власності позивача на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 та виділити у власність позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно: частину житлового будинку під літерою «А» загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 35,2 кв.м., сарай під літерою «Б», вбиральню під літерою «В», огорожа №1-2, колодязь №3 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо