справа № 165/1995/20
провадження №2-о/165/49/20
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2020 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

з участю секретаря Пилипчук М.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої

особи Корнійчука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Нововолинську справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби у Волинській області, про встановлення факту проживання на території України,

встановив:

29 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, станом на 13 листопада 1991 року і по теперішній час.

В обґрунтування заяви зазначає, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Нововлинську Волинської області. Проживав та навчався у місті Нововлинську, де у 1974 році закінчив середню школу №8, з 1974 по 1976 проходив службу в армії, а в період з 1977 по 1978 рік навчався у Нововолинському ПТУ-1.

Зазначає, що він постійно проживав у АДРЕСА_1 , разом зі своїми батьками. З 1981 року за трудовим договором почав працювати у Клайпедській базі рефрижераторного флоту, у 1990 році отримав паспорт моряка СРСР. У період між рейсами, він постійно проживав у місті Нововолинську разом з батьками. У 1995 році звільнився з роботи у Литовському державному підприємстві риболовного флоту "Юра". Вказує, що у шістнадцятирічному віці він отримував паспорт громадянина СРСР, який в подальшому був втрачений. Після припинення роботи у Литовському державному підприємстві риболовного флоту "Юра", він повернувся додому у місто Нововолинськ, де проживали його батьки, та постійно проживає у АДРЕСА_1 .

Вказує, що у зв`язку з втратою паспорта громадянина СРСР та наявністю у нього лише паспорта моряка СРСР, він проживає там по даний час без реєстрації (прописки).

Після проголошення незалежності України, 24.08.1991 приналежність до громадянства України підтверджувалася відповідними штампами, які вносились у паспорти громадян Союзу РСР. У зв?язку з тим, що паспорт громадянина СРСР був втрачений, у паспорті моряка відсутній штамп про прописку на території України станом на 24.08.1991 року, такий штамп про громадянство йому поставлено не було. Зазначає, що на даний час він проживає за паспортом моряка СРСР, тобто громадянина неіснуючої держави. Вказує, що він звернувся до Нововолинського міського відділу Державної міграційної служби з метою отримати паспорт громадянина України, так як він з 1995 року постійно проживав і проживає у місті Нововолисньку, а у період 1991 року виїзджав за межі України на роботу. Однак йому було відмовлено, оскільки відсутні відомості про його прописку у цей період та відповідний штамп про громадянство України у паспорті. У зв?язку з тим, що у нього відсутні належні документи, він не може вчинити жодної дії для реалізації своїх прав, також позбавлений можливості оформити пенсію, тому змушений звернутись до суду з заявою про встановлення даного факту.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали заяву з наведених у ній підстав, просять заяву задоволити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні стосовно вирішення заяви покладається на розсуд суду. Пояснив, що згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області місце проживання ОСОБА_1 зареєстрований не значиться. Для оформлення органами міграційної служби належності до громадянства України, ОСОБА_1 необхідно рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991, яке буде підставою для видачі йому паспорта громадянина України.

Заслухавши заявника, його представника, представника заінтересованої особи, показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які ствердили, що заявник народився і постійно проживає в м. Нововолинську Волинської області, за виключенням періоду роботи за межами України, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно положень ст.ст.4 і 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, що встановлений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991року чи 13.11.1991 року.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нововолинську Волинської області (а.с.6).

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 навчався у місті Нововлинську, де у 1974 році закінчив середню школу №8, з 1974 по 1976 проходив службу в армії, а в період з 1977 по 1978 рік навчався у Нововолинському ПТУ-1.

Зазначає, що він постійно проживав у АДРЕСА_1 , разом зі своїми батьками. З 1981 року він за трудовим договором почав працювати у Клайпедській базі рефрижераторного флоту, у 1990 році отримав паспорт моряка СРСР. (а.с.5, 7,8,).

Громадянин ОСОБА_1 дійсно проживає з 1991 року в АДРЕСА_1 в квартирі своїх батьків , у період з 1991 року по 1995 працював за межами України, у період між рейсами постійно проживав у місті Нововолинську Волинської області.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або невизнаних прав.

Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, тому що у нього відсутні документи, що підтверджують його реєстрацію на території України станом на 13.11.1991 року.

Відповідно до ч.2 ст. 315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», №5 від 31.03.1995 р. встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.315ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13.11.1991.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. А згідно п.7 зазначеного «Порядку», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним з документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Відповідно п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає неоднозначне визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України та проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Факт постійного безперервного проживання заявника на території України станом на 13.11.1991 підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та поясненнями у судовому засіданні самого заявника, які підтвердили свідки.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.212-215, ст.218, ст.235, ст.ст.256-259 ЦПК України, на підставі Закону України «Про громадянство України», суд,-

вирішив:

Заяву задоволити.

Встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Нововолинська Волинської області, постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України станом на 13 листопада 1991 року і по теперішній час.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Нововолинський міський суд Волинської області до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 вересня 2020 року.

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук