____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1216/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2020 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Якубовської О.В.

За участю представників відповідачів - адвокатів: Дячука П.Н. і Самбровської Н.П., Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової Олександрі Ігорівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Щастіє» про визнання правочинів недійсними, визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ,

ОСОБА_1 у грудні 2019 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової Олександри Ігорівни про визнання правочинів, вчинених під оманою недійсними, визнання дій нотаріуса незаконними і скасування реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2019 року позов прийнято до провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

На стадії підготовчого судового засідання судом розглянуті клопотання сторони позивача про вжиття заходів забезпечення позову, про витребування доказів і клопотання сторони відповідача про вжиття заходів зустрічного забезпечення. Ухвалою суду від 05.03.2020 року суд закрив підготовче засідання і справу призначив до судового розгляду. Надалі судові засіданні відкладались за заявами сторін (їх представників) з посиланням на карантин, запроваджений в державні Постановою КМУ №211 від 11.03.2020 року і зайнятістю представників в інших судових провадженнях. 16.07.2020 року до початку розгляду справи по суті ОСОБА_1 надала заяву про збільшення позовних вимог і в сьогоднішньому судовому засіданні позивач просила ухвалити судове рішення, яким визнати недійсними договір позики і договір іпотеки, укладені 08.09.2019 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , визнати дії приватного нотаріуса Буракової О.І. щодо реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки незаконними, скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок і земельні ділянки по АДРЕСА_1 , визнати недійсним, укладений ОСОБА_3 і ТОВ «Щастіє» акт приймання - передачі житлового будинку і земельних ділянок по АДРЕСА_1 , скасувати реєстрацію права власності на земельні ділянки і житловий будинок по АДРЕСА_1 за ТОВ «Щастіє».

ОСОБА_1 вимагає визнати договір позики і договір іпотеки недійсними і стверджує, що договори вона уклала внаслідок обману її - позивача - зі сторони відповідача ОСОБА_2 , що відповідач ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики виконав частково і передав їй - ОСОБА_1 не всю суму грошових коштів, передбачену умовами договору позики, що ОСОБА_3 при зверненні стягнення на предмет іпотеки порушив вимоги умов договору іпотеки і вимоги ст.ст.33,37 ЗУ «Про іпотеку», що нотаріус вчинила дії щодо реєстрації права власності на домоволодіння за іпотеко держателем , не перевіривши надані документи.

Відповідач ОСОБА_2 і представник відповідача ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не визнали і стверджували, що договори позики і іпотеки були укладені ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за взаємною згодою, що ОСОБА_3 на виконання умов договору позики передав, а ОСОБА_1 отримала 155 000 дол. США, але по закінченню строку дії договору позики грошові кошти позикодавцеві не повернула, тому і було вчинено звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник відповідача приватного нотаріуса Буракової О.І. також позов ОСОБА_1 не визнала і доводила, що нотаріус при посвідченні і оформленні договорів позики та іпотеки, при прийнятті рішень щодо внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно діяла у відповідності до вимог ЗУ «Про нотаріат» , ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЗУ «Про іпотеку».

Представник відповідача ТОВ «Щастіє» до суду не з`явився, відзив на позов не надав, про дату, час і місце розгляду справи сповіщений.

Суд вислухав учасників справи і встановив:

09.08.2018 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 отримала 155 000 дол.США (що на той момент дорівнювало 4185000 грн). Позичальник ОСОБА_1 зобов`язалась повернути грошові кошти до 09.09.2018 року. Договір сторони оформили письмово і посвідчили у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової О.І. (договір зареєстрований в реєстрі за №875). У якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором позики сторони у той же день - 09.08.2018 року уклали іпотечний договір, за умовами якого позичальник - ОСОБА_1 передала в іпотеку, а позикодавець ОСОБА_3 прийняв в іпотеку наступне нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 і земельну ділянку площею 0,999 га по АДРЕСА_1 . Договір оформлено у відповідності до вимог закону і посвідчено нотаріусом (а.с.135-141).

ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики не виконала, 11 жовтня 2018 року ОСОБА_3 через приватного нотаріуса направив на адресу ОСОБА_1 заяву, в якій виклав вимогу повернути суму позики в розмірі 155000 дол.США, що на момент вимоги дорівнювало 4340000 грн. В заяві також викладено повідомлення про звернення стягнення на іпотечне майно через 30 днів після отримання повідомлення у разі невиконання умов договору позиву (а.с.142).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором позики у вищевказаний строк, 20 листопада 2018 року приватний нотаріус Буракова О.І. оформила і видала ОСОБА_3 свідоцтво про звернення стягнення на житловий будинок і земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.119).

06 червня 2019 року ОСОБА_3 передав, а ТОВ «Щастіє» прийняло в якості внеску до статутного капіталу Товариства належне засновнику (учаснику) Товариства на праві власності нерухоме майно у вигляді житлового будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_1 , про що сторони уклали акт приймання-передачі Об`єктів нерухомості, що передаються засновником в якості внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Щастіє» (а.с.144-146).

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ст.4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Судом встановлено і визнано сторонами, що 09.08.2018 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 уклали договір позики. На укладання саме цього договору сторони мали волевиявлення. Про виконання позикодавцем ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики у повному обсязі свідчить п.2 Договору « позика передається Позикодавцем Позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами договору готівкою. Підписання цього договору Позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній п.1 цього договору. Підписаний Позичальником Договір є доказом передачі позики від Позикодавця до Позичальника». Окрім того, ОСОБА_2 - зять ОСОБА_1 був присутнім при передачі грошових коштів і в судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив виконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором у повному обсязі. Доводи позивача ОСОБА_1 , що обман при укладанні договору позики мав місце зі сторони зятя ОСОБА_2 суд не приймає до уваги, тому як ОСОБА_2 не є стороною договору.

Частиною 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції, що діяла на момент укладення між сторонами договору іпотеки) встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частинами першою-третьою статті 37 вищевказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Викладені норми закону враховані сторонами при укладанні 09.08.2018 року іпотечного договору (статті2,4,5,6 договору).

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявник, зокрема, іпотекодержатель, - особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

Частиною 2 ст.18 вказаного вище Закону встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п.57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення; далі - Порядок) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Пунктом 61 зазначеного Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як убачається з реєстраційної справи за №01.02.-1 Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради , наданої на виконання ухвали про витребування доказів , дії приватного нотаріуса Буракової О.І. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності іпотеко держателя на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок і земельну ділянку по АДРЕСА_1 відповідають вимогам ст. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Доводи позивача, що ринкова вартість житлового будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_1 є значно більшою ніж сума боргу за договором позики не підтверджені належними доказами.

З огляду на викладене позов ОСОБА_1 є недоведеним і не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 155, 258, 263-265,268 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової Олександрі Ігорівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Щастіє» про визнання правочинів недійсними, визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна залишити без задоволення.

Скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03.02.2020 року про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом арешту домоволодіння АДРЕСА_1 (житловий будинок з господарськими спорудами і земельною ділянкою).

Зустрічне забезпечення скасовується, якщо протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили, відповідачем або іншою особою, права або охоронювані законом інтереси якої порушено вжиттям заходів забезпечення позову, не буде подано позов про відшкодування збитків у порядку, визначеному статтею 159 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 17.09.2020 року.

Суддя Калашнікова О. І.