КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/4479/2020 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 11 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у складі судді Петренко Н.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області про встановлення середньомісячного доходу внаслідок настання трудового каліцтва, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив зобов'язати управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Київській області встановити йому середньомісячний дохід у розмірі 4 572 грн. 10 коп., обчислений за розрахунковий період 12 місяців (від травня 2002 року до квітня 2003 року), що передують місяцю до настання страхового випадку, на основі даних довідок Фастівської податкової інспекції від 16.10.2003 року №9088/7/17, від 16.04.2015 року №146/14/1701 та від 01.03.2018 року №592/Г/10-15-10-24; зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату належної позивачу допомоги, соціальних послуг і страхових виплат, визначених ст.ст.21,28, 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», виходячи з розміру середньомісячного доходу 4 572 грн. 10 коп., з якого сплачено страхові внески, а саме: допомогу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності від 15.03.2003 року до 15.09.2003 року, одноразової допомоги внаслідок стійкої втрати працездатності, розміру щомісячної грошової компенсації втраченого ОСОБА_1 , заробітку (доходу) відповідно до ступеня втрати його працездатності, як добровільно застрахованому громадянину СПД, що працював від 01.11.2001 року до 01.08.2003 року за спрощеною системою оподаткування та звітності суб`єктів малого підприємництва, доходи якого обкладені єдиним податком.

Також просив визнати дії управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Київській області щодо відмови у встановленні позивачу середньомісячного доходу на основі довідок Фастівської податкової інспекції від 16.10.2003 року №9088/7/17, від 16.04.2015 року №146/14/1701 та від 01.03.2018 року №592/Г/10-15-10-24 неправомірними.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга обґрунтована тим, що 09 вересня 2019 року закрито провадження у справі за аналогічними позовними вимогами, з якими ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з тих підстав, що дані правовідносини слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а не в порядку цивільного судочинства.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у Київській області з позовом про встановлення середньомісячного доходу внаслідок настання трудового каліцтва.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у травні 2019 року звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі і призначено судове засідання на 29 травня 2019 року, а ухвалою Київського окружного адміністративного суду 09 вересня 2019 року провадження в адміністративній справі закрито та роз`яснено, що позивач має право звернутися до місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст.20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду у зв`язку з тим, що відповідач відмовив йому у встановленні оподаткованого доходу втраченого ним внаслідок трудового каліцтва , тобто фактично не погоджується з рішенням суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, вимоги діючого законодавства та предмет позову, а також оскільки спірні правовідносини як суд вважав, мають ознаки публічно-правових, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна заява за предметно-територіальною юрисдикцією підсудна окружному адміністративному суду та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1.ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, у статті 1 Конституції, Україна проголошується правовою державою, і, як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини та громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Зобов`язання держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних і справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплено як основоположні принципи в Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безымянная проти Росії» (заява №21851/03) констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже - порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, указавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньо-державні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони». ЄСПЛ також наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Крім того, у статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France»).

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», заяви №7714/06 та №23654/08), зокрема пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади.

У рішенні від 01 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13,14, 23, 25, 26). У рішенні від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» (заява № 52013/08) ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§116, 119, 122,125). У рішенні від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» (заява № 55339/07) ЄСПЛ зробив висновок, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що хоча відповідно до положень процесуального закону та висновків Верховного Суду у такій категорії справ даний спір підлягав розгляду у порядку адміністративного судочинства, однак з врахуванням того, що ОСОБА_1 спершу звертався до суду адміністративної юрисдикції з цим позовом за захистом своїх прав, однак провадження в адміністративній справі з підстав, що цей спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, та, звернувшись з цим позовом до Святошинського районного суду міста Києва, вважав, що його право на судовий захист та розгляд позову будуть дотримані, але оскаржувана ухвала місцевого суду про відмову у відкритті провадження у справі позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на доступ до цього суду за правилами цивільного судочинства на виконання судового рішення суду іншої юрисдикції, який вирішив, що спір йому не підсудний і рекомендував звернутися за підсудністю саме до цивільного суду, через що, на думку колегії, судом першої інстанції не було дотримано право позивача на вільний доступ до правосуддя, що є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 11 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 11 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: