Справа № 450/1653/13-ц Провадження № 4-с/450/5/20
УХВАЛА

судового засідання

17 червня 2020 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мельничук І. І.

при секретарі Гев`як Ю. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пустомити цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», заінтересована особа: заступник начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії та рішення державного виконавця, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця постанову ДВС про накладення штрафу, в якій просить суд поновити строк на оскарження постанови державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 27.09.2016 року про відкриття виконавчого провадження №52343649 у справі №450/1653/13 за позовом ПАТ «Родовідбанк» до ОСОБА_1 по рішенню Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.11.2014 року як такий, що пропущено з поважних причин; визнати дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження №52343649 у справі №450/1653/13 за позовом ПАТ «Родовідбанк» до ОСОБА_1 по рішенню Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.11.2014 року - незаконними; постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 27.09.2016 року про відкриття виконавчого провадження №52343649 у справі №450/1653/13 за позовом ПАТ «Родовідбанк» до ОСОБА_1 по рішенню Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.11.2014 року - скасувати; постанову Заступника начальника державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Наталії Євгенівни від 22.10.2019 року про накладення арешту на грошові кошти боржника (в тому числі арешту карткових рахунків в ПАТ «КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ), винесену в межах виконавчого провадження №52343649 у справі №450/1653/13 за позовом ПАТ «Родовідбанк» до мене по рішенню Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.11.2014 року - скасувати.

Свої вимоги мотивував тим, що державним виконавцем протиправно була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за місцем роботи боржника, однак ОСОБА_1 на час відкриття виконавчого провадження за місцем його відкриття на перебував у будь-яких трудових відносинах. Окрім того, у ході у ході здійснення виконавчого провадження незаконно накладено арешт на рахунки боржника, на які нараховується отримувана ним заробітна плата, а накладення арешту на такі рахунки зумовило неможливість користуватися законної винагородою за працю скаржника, що порушує його конституційні права.

В судове засідання скаржник не з`явився, подав клопотання про розгляд скарги, яку підтримав у його відсутності.

Представник стягувача, який у ході судового розгляду скарги замінений із ПАТ «Родовід Банк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

В судове засідання представник заінтересованої особи Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва та заінтересована особа заступник начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Менчиць Н. Є. не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2008 року у розмірі 16 193,90 доларів США, що у еквіваленті становить 244 527,89 грн.; проценти за користування кредитом - 1 331,95 доларів США, що у еквіваленті становить 20 112,45 грн.; пеня за кредитом - 8 096,95 доларів США, що у еквіваленті становить 122 263,95 грн.; плата за обслуговування кредиту - 4 581,20 грн.; пеня за обслуговування кредиту - 2 290,60 грн.; вирішено питання про розподіл судових витрат; у задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2019 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено; замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача - ПАТ «Родовід Банк» на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчому листі № 450/1653/13-ц.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 27.09.2016 року відкрито виконавчого провадження №52343649 у справі №450/1653/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним кредитного договору.

Постановою Заступника начальника державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Наталії Євгенівни від 22.10.2019 року накладено арешт на грошові кошти боржника (в тому числі арешту карткових рахунків в ПАТ «КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ), винесену в межах виконавчого провадження №52343649 у справі №450/1653/13-ц.

Суд вважає обґрунтованими підстави для поновлення пропущеного строку на оскарження постанови державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Кравчук А. С. від 27.09.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 52343649 у справі № 450/1653/13.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час прийняття спірної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця Хуткий А. Я. зазначає, як на підставу свого звернення, те що виконавче провадження № 52343649 відкрите із порушенням закону зокрема щодо місця його відкриття, оскільки ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах із роботодавцем за місцем відкриття виконавчого провадження, на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а також ніколи не проживав у м. Києві, а тому відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві Кравчук А. С. є неправомірним.

Разом з тим відповідно до наявної в матеріалах справи відповіді УПФУ № від 30.06.2015 року боржник працював в ПАТ «Київський Деревообробний комбінат» та у ТзОВ «ІНТЕК Б» у 2015 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Таким чином, враховуючи, що законом не визначено обов`язку щодо відкриття виконавчого провадження за місцем роботи боржника, саме на час такого відкриття, судом встановлено, що 27.09.2016 року за місцем роботи боржника ОСОБА_1 в ПАТ «Київський Деревообробний комбінат», що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Деревообробна, 5, державним виконавцем правомірно вчинені виконавчі дії щодо відкриття виконавчого провадження № 52343649.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 названого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

При цьому, згідно з п. 7 ч. 3 ст, 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 56 цього Закону у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи забезпечення та заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у тому числі накладати арешт на кошти, які перебувають на рахунках.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 181 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Таким чином, саме рахунки, визначені у ч. 2 ст. 48 Закону є спеціальними для цілей застосування обмежень при застосуванні положень, визначених у п. 7 ч. 3 ст, 18, ч. 2. ст. 48, ч. 3 ст. 52, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» щодо накладення арешту на кошти на таких рахунках.

Аналіз вказаних положень в кореспонденції із приписами ст. 1074 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дає підстави для висновку, що рахунки на які зараховується заробітна плата, нормативно не визначені як рахунки із спеціальним режимом використання, не є такими рахунками, вказані рахунки є звичайними поточними рахунками та банківське законодавство не містить визначення такого виду рахунків як «зарплатний», що у свою чергу дає підстави для висновку про відсутність обмежень для накладення арешту на кошти на таких рахунків, крім обмеження розміру арештованих коштів відповідно до обмежень щодо можливого розміру стягнення.

Судова практика з питань накладення арешту на кошти на поточних рахунках, не містить нормативного обґрунтування (посилання) при кваліфікації поточних рахунків, на які може зараховуватись і заробітна плата, як рахунків із спеціальним режимом використання, якими є, як вже зазначалося, наприклад рахунки для розрахунків в енергетиці.

Також ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Основана заробітна плата відсутня у цьому переліку.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, зокрема, банківської виписки за рахунком № НОМЕР_2 , що відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» «УкрСиббанк», на такий рахунок перераховується заробітна плата отримана ОСОБА_1 від ДП «Арена Львів», з яким останній перебуває у трудових відносинах на момент звернення до суду із скаргою та розгляду такої судом.

Встановлено, що арештованим є також картковий рахунок ОСОБА_1 АТ «КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , на якому виявилась арештованою заборгована йому заробітна плата за період 2012-2016 роки згідно рішення судів про стягнення з ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» (кошти надійшли від Жидачівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області на протязі 25-30 жовтня 2019 року, згідно із наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 1941 від 29.10.2019 року).

На підставі постанови від 22.10.2019 року, накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , зокрема і на зазначених вище рахунках відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 .

Скаржник, звертаючись із скаргою на дії державного виконавця Хуткий А. Я. зазначає, як на підставу свого звернення, те що порушуючи закон державним виконавцем накладено арешт на рахунки боржника, призначені для отримання боржником заробітної плати.

Однак, у відповідності з ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином - п`ятдесят відсотків; за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - двадцять відсотків.

Положеннями ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що накладення арешту на кошти на рахунку ОСОБА_1 відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 поза межами розміру стягнення у 20% заробітної плати, що стосується даного конкретного випадку виходячи із характеру стягуваної суми, порушує права ОСОБА_1 .

У даному випадку, дотримуючись принципів верховенства права, законності, поділу влади, в межах компетенції, визначеної Конституцією та законами України, а також виходячи з повноважень суду, суд вважає за необхідне вийти за межі вимог та застосувати той спосіб захисту порушених прав скаржника, який є ефективним відповідно до встановлених обставин та правового регулювання спірних відносин та належить до компетенції суду, а саме: скасувати постанову Заступника начальника державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Наталії Євгенівни від 22.10.2019 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на суму заробітної плати, що перевищує 20% надходжень заробітної плати на рахунок № НОМЕР_2 , який відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», із зняттям арешту з таких коштів, що зумовлює часткове задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

поновити строк на оскарження постанови державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 27.09.2016 року про відкриття виконавчого провадження №52343649 у справі №450/1653/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним кредитного договору.

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», заінтересована особа: заступник начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії та рішення державного виконавця - задоволити частково.

Скасувати постанову Заступника начальника державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Менчиць Наталії Євгенівни від 22.10.2019 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в частині накладення арешту на суму заробітної плати, що перевищує 20% надходжень заробітної плати на рахунок № НОМЕР_2 , який відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та зняти арешт з таких сум заробітної плати.

В задоволенні решти вимог скарги - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду Львівської області протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 17.06.2020 року.

Роз`яснити, що відповідно до п. 3 розділ ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

СуддяІ. І. Мельничук