Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3447/20 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 58 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/3447/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила визнати недостовірною й такою, що порочить її честь і гідність інформацію, поширену ОСОБА_2 на власній сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook (ІНФОРМАЦІЯ_3), наступного змісту: «Це не кадри з фільму жахів це реалії сьогодення! Хто знає цю жінку, відгукніться бдласка? Їй негайно потрібна допомога кваліфікованого психіатра! Оплата за якісне лікування гарантована!!! Від цього залежить ЖИТТЯ І ЗДОРОВЯ маленької дитини. Це лице «мами» на рідну дитину. Відбувається систематичне травмування психіки власного трьохрічного сина, доведення до істерик і сліз в догоду особистим амбіціям. На прохання сусідів і вихователів дитсадочка припинити систематичні істерики і крики при дитині, «мама» не реагує! Зі слів цієї «мами» відомо, що в неї був «папа-садист», який також систематично знущався над дружиною і своїми дітьми з дитинства. Сумно…».

Також позивач просила спростувати зазначену інформацію шляхом оприлюднення ОСОБА_2 на власній сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook,ІНФОРМАЦІЯ_3,резолютивної частини судового рішення у даній справі, протягом одного місяця з моменту набрання цим рішенням законної сили.

Окрім того, просила стягнути з відповідача на її користь 100000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди.

В обгрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час дитина проживає разом з нею. Оскільки вона та ОСОБА_2 не можуть дійти згоди щодо участі останнього у вихованні та матеріальному утриманні сина, між ними часто виникають конфліктні ситуації та скандали, під час яких відповідач неодноразово спричиняв їй тілесні ушкодження. Внаслідок цього між ними склались вкрай неприязні стосунки.

Також позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 поширив в мережі Інтернет вищезазначену інформацію, зі змістом якої ознайомились 89 користувачів мережі й надали свої коментарі.

Оскільки зазначена інформація щодо її психічного та психологічного стану є неправдивою та викладена у брутальній та принизливій формі, ОСОБА_1 просила задовольнити її позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- про задоволення позову.

Зокрема, вважає хибним висновок суду про те, що за стилістикою викладення поширена ОСОБА_2 інформація містить не фактичні дані, а оціночні судження та його власну критичну оцінку поведінки матері відносно дитини, без зазначення їхніх прізвищ, імен та по-батькові.

ОСОБА_1 зазначає, що поширена відповідачем інформація стосується певної фактичної її поведінки, наявність якої вона заперечує. Водночас, ОСОБА_2 зміст своїх висловлювань не розцінює як оціночні судження, а наполягає на тому, що вона має психічне захворювання й потребує лікування. Такі висловлювання відповідача мають стверджувальний характер, а тому підлягають оцінці саме як фактичні дані.

Звертає увагу на ту обставину, що особа на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права, відтак безпідставним є висновок суду про те, що вона не скористалася правом на відповідь та правом на власне тлумачення ситуації.

Окрім того вказує, що, відзив на позовну заяву відповідач подав 27 квітня 2020 року. Ухваливши рішення 30 квітня 2020 року, суд порушив її процесуальні права щодо надання відповіді на відзив та знехтував строками, встановленими цивільним процесуальним законодавством.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу.

При цьому, ОСОБА_1 пояснила, що між нею та відповідачем часто виникають скандали, під час яких останній її ображає, застосовуючи фізичне насильство. Поширення вказаної інформації є наслідком неприязних стосунків між ними й зумовлене виключно з метою приниження її честі, гідності та ділової репутації.

Представник ОСОБА_1 також зазначив, що поширена інформація містить твердження про те, що позивач страждає на психічне захворювання та потребує лікування. Вказана інформація є неправдивою та принижує честь, гідність й ділову репутацію ОСОБА_1 .

На думку відповідача та його представника, апеляційна скарга є безпідставною, оскільки містить виключно оціночні судження щодо поведінки ОСОБА_1 у ситуації, що склалася.

Відповідач пояснив, що поширення такої інформацію зумовлене його прагненням припинити конфлікт. Оскільки ОСОБА_1 також поширює у мережі Інтернет негативну інформацію щодо їхніх сімейних стосунків, вважав за необхідне опублікувати таку інформацію й на власній сторінці Facebook.

Представник відповідача зауважив, що поширена відповідачем інформація не містить фактичних тверджень негативного характеру стосовно ОСОБА_1 , а лише вказує на наявність між сторонами конфлікту.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони тривалий час не можуть дійти згоди при вирішенні питання щодо участі відповідача у вихованні та матеріальному утриманні сина. Внаслідок даної обставини між ними існують неприязні стосунки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на власній сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook (ІНФОРМАЦІЯ_3), поширив інформацію наступного змісту: «Це не кадри з фільму жахів це реалії сьогодення! Хто знає цю жінку, відгукніться бдласка? Їй негайно потрібна допомога кваліфікованого психіатра! Оплата за якісне лікування гарантована!!! Від цього залежить ЖИТТЯ І ЗДОРОВЯ маленької дитини. Це лице «мами» на рідну дитину. Відбувається систематичне травмування психіки власного трьохрічного сина, доведення до істерик і сліз в догоду особистим амбіціям. На прохання сусідів і вихователів дитсадочка припинити систематичні істерики і крики при дитині, «мама» не реагує! Зі слів цієї «мами» відомо, що в неї був «папа-садист», який також систематично знущався над дружиною і своїми дітьми з дитинства. Сумно…».

До вказаного тексту також долучені фото із зображенням ОСОБА_1 .

У ст.34 Конституції України та ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплене право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

За змістом зазначених норм кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі, право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Частиною 1 ст.277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів ( вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Отже, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Таким чином, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу до честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи питання про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена в судовому порядку. В свою чергу, достовірність оціночних суджень не може бути доведена.

Зміст даної публікації свідчить про те, що відповідач у обраний ним спосіб висловив свою думку щодо поведінки ОСОБА_1 під час чергового конфлікту, який виник між ними. Поширена ним інформація викладена у формі, яка не є брутальною чи непристойною. Така інформація не містить будь-яких фактичних даних, а грунтується виключно на вкрай неприязних стосунках, які виникли між сторонами.

Варто зазначити, що залежно від обставин справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підгрунтя. Таким чином, особиста думка відповідача щодо необхідності надання ОСОБА_1 медичної допомоги не є фактичним твердженням, а лише вказує на його негативне ставлення до останньої, яке зумовлене тривалим конфліктом.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 квітня 2020 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 18 вересня 2020 року.