У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Тимко М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали заяви про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

04.09.2015 Ужгородським міськрайонним судом було ухвалено заочне рішення у справі №308/12865/14-ц, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок площею 66,90 кв.м, житловою площею 36,70 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки, у рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором № MKK7GA00000185 від 14.12.2005 в розмірі 16499,30 доларів США, що еквівалентно 206571,24 грн. Виселити ОСОБА_3 з будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 2431,11 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

28.07.2020 до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Пітух В.І., про визнання причин процесуального пропуску поважними; поновлення строку перегляду заочного рішення; скасування заочного рішення.

Заява обґрунтована тим, що представнику відповідача 04.05.2020 стало відомо про ряд виконавчих проваджень щодо відповідача ОСОБА_3 як боржника, зокрема й про наявність заочного рішення від 04.09.2015 у справі №308/12865/14-ц, з останнім представник відповідача ознайомився 27.05.2020. При цьому вказує поважні причини для поновлення пропущеного процесуального строку: відповідач не володів спеціальними знаннями у сфері права, необхідними для представлення своєї позиції по справі, зокрема шляхом подачі відзиву на позовну заяву; заява відповідача про розгляд справи за його відсутності подана у зв`язку з необачністю; відсутність належного доказу отримання відповідачем копії заочного рішення, оскільки поштове відправлення містить відмінний номер судової справи. Окрім цього вказує, що судом не враховані певні обставини, а тому заочне рішення є необгрунтовнаим.

19.08.2020 зі сторони позивача до суду надійшли письмові пояснення на заяву про перегляд заочного рішення суду у вигляді відзиву, у відповідності до яких представник позивача просить відмовити у перегляді заочного рішення суду.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги заяви підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ній.

Представники позивача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви, посилаючись на її необґрунтованість та недоведеність.

Ознайомившись зі змістом поданої заяви та доданими до неї документами, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Заочне рішення суду, яке представник відповідач просить переглянути, було ухвалено Ужгородським міськрайонним судом 04.09.2015, при цьому заява про перегляд заочного рішення суду подана стороною відповідача лише в липні 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Ч. 3, 4 ст. 284 ЦПК України передбачають, що учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Також, ч. 1 ст. 127 ЦПК України визначає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 7 ст. 127 ЦПК України про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії».

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Ткаченко Ю .В .1 проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03).

Зі змісту заочного рішення, ухваленого 04.09.2015 у справі №308/12865/14-ц, з`ясовано, що відповідач був належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Разом з цим представник відповідача у розглядуваній заяві вказує, що останній не володів спеціальними знаннями у сфері права, а відтак не подав належного відзиву для обґрунтування своєї позиції, а заява відповідача про розгляд справи за його відсутності подана ним з необачності.

Однак в силу вищевказаного та з огляду на правовий принцип «Ignorantia juris non excusat (з латинської «незнання закону не є виправданням (ні для кого)» суд не може прийняти відсутність у відповідача спеціальних знань у сфері права як поважну причину неявки на розгляд справи. Не здійснення відповідачем своїх процесуальних прав при розгляді справи, зокрема щодо безпосередньої присутності чи висловлення заперечень щодо позову, слугувало підставою для проведення судом заочного розгляду справи й не може бути визнано судом як інша поважна причина для поновлення пропущеного строку на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №293 вбачається, що заочне рішення суду було подано до засобів поштового зв`язку 30.09.2015 для направлення адресату ОСОБА_3 , мешканцю АДРЕСА_1 . Вказане відправлення вручене працівником поштового зв`язку 01.10.2015, про що свідчить підпис останнього та розписка одержувача.

Посилання представника відповідача про те, що вказане поштове відправлення має відношення до іншої справи, а саме 15733/14, оскільки так зазначено на відривному корінці спростовується тим, що згідно з даних АС «Д-3» в період з 01.09.2015 по 30.09.2020, окрім вказаного заочного рішення, щодо ОСОБА_3 судом не постановлялися процесуальні документи. Зазначення номеру справи «15733/14» на відривному корінці здійснено експедитором суду помилково.

Відсутність правових знань у відповідача не можуть бути визнані судом поважною причиною для поновлення процесуального строку на подання заяви на перегляд заочного рішення. При цьому поза увагою суду не може бути залишено те, що заочне рішення суду було вручене відповідачу 01.10.2015, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №293, оскільки від вказаної дати пройшло понад п`ять років. Пасивність відповідача щодо ознайомлення з ходом судового процесу за його участі, враховуючи обізнаність останнього про такий, не може слугувати підставою для поновлення процесуального строку.

З огляду на вказане, відповідач пропустив строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, заява про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення необґрунтована, а викладені в ній доводи спростовуються наявними матеріалами справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду.

Керуючись ст. ст. 126, 127, 284 Цивільного процесуального кодексу України,суд

постановив:

Відмовити у поновленні пропущеного процесуального строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 04.09.2020 по цивільній справі № 308/12865/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Залишити без розгляду заяву представника відповідача адвоката Пітуха Василя Івановича про перегляд заочного рішення від 04.09.2020 по цивільній справі № 308/12865/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом 15 днів після її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов