КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року

справа №362/6589/19

провадження № 22-ц/824/6776/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Коцюрби О.П.,

при секретарі: Русинчук І.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач Військова частина НОМЕР_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Марчука О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування рішення житлової комісії,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування рішення житлової комісії.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2020 року вказаний позов задоволено частково.

Скасовано протокольне рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №14 від 08 жовтня 2019 року, затверджене наказом командира в/ч - 0704 № 925 від 10.10.2019 року. Вказано вважати датою зарахування ОСОБА_1 із членами його сім`ї на квартирний облік - 09 червня 1993 року.

Здійснено розподіл судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі представник військової частини просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що норми Наказу Міністерства оборони України від 03.02.1995 року в частині обмеження строків перебування на квартирному обліку стосуються як військовослужбовців, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, так і військовослужбовців, що перебувають на обліку в загальній черзі. Вказує на те, що протокольне рішення житлової комісії прийнято 2002 року, а не як зазначає позивач у 2007 році.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що норми Наказу №20 від 03.02.1995 року не можуть бути застосовані до даних правовідносин.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_1 у період з 01 серпня 1987 року по 01 липня 2008 року проходив військову службу в Збройний Силах України, що підтверджується витягом з послужного списку позивача (а.с. 10).
З 09 червня 1993 року позивач перебував на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_2 з членами родини, що підтверджується відповідною довідкою від 07 грудня 2000 року № 27 (а.с. 11).
З 24 листопада 2006 року позивач переведений для проходження подальшої військової служби до в/ч НОМЕР_1 в місто Васильків Київської області.

Відповідно до Виписки із протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 27 лютого 2002 року № 67 ОСОБА_1 разом із родиною було зараховано на квартирний облік як такого, що не забезпечений житлом (а.с. 12).

Позивач звільнений у запас наказом Командувача Повітряних Сил ЗСУ № 232 від 01 липня 2008 року (а.с. 15).

Зі змісту довідки Васильківського ОМВК вбачається, що позивач перебуває на військовому обліку у Васильківському ОМВК з 11 серпня 2008 року (а.с. 16).

За зверненням позивача, протокольним рішенням відповідача від 08 жовтня 2019 року № 14 позивачу відмовлено у перенесенні дати зарахування на квартирний облік з 03.03.1995 року на 09.06.1993 рік та залишено дату зарахування в загальній черзі з 03.03.1995 року без змін (а.с. 17).

Дане рішення затверджено наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 10.10.2019 року № 925 (а.с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст.ст. 34, 37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Звертаючись до суду із позовом позивач обґрунтовував свої вимоги, тим, що оскаржуване ним рішення житлової комісії від 08 жовтня 2019 року є протиправним, оскільки воно прийняте на підставі наказу Міністерства оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, який втратив чинність 06 жовтня 2006 року. Крім того, зазначає, що норми Наказу в частині обмеження строків перебування на квартирному обліку стосуються військовослужбовців при переміщенні по службі в інший гарнізон, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень, проте позивач перебував на квартирному обліку з 09.06.1993 року в загальній черзі, а тому на нього не поширюються вказані положення.

Також посилався на те, що протокольне рішення № 67 про зарахування позивача з родиною на квартирний облік при в/ч НОМЕР_1 приймалось відповідачем 27.02.2007 року, а тому відсутні підстави для застосування наказу Міністерства оборони України № 20 від 03.02.1995, оскільки останній втратив чинність на підставі Наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 року. Вказував, що датою зарахування його на квартирний облік повинно бути 07 жовтня 1993 року.

Відповідно до копії Довідки, виданої Західним оперативним командування Хмельницької КЕЧ району ОСОБА_1 з членами родини перебував на квартирному обліку з 09.06.1993 року.

Відповідно до виписки із протоколу № 67 від 27.02.2002 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 разом із сім`єю зарахований на квартирний облік. (а.с.12)

Із даної виписки не вбачається дата зарахування на квартирний облік.

З Витягу із протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2019 року слідує, що на час дії наказу МОУ № 20 від 03.02.1995 року і протокольного рішення № 67 від 27.02.2007 року ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік з 03.03.1995 року разом із сім`єю та рішенням житлової комісії відмовлено позивачу щодо зміни дати зарахування на облік з 03.03.1995 року на 09.06.1993 року, враховуючи положення Наказу МОУ № 20 від 03.02.1995 року (а.с.17).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.10.2019 року № 925 залишено дату зарахування ОСОБА_1 в загальній черзі з 03.03.1995 року.

Відповідно до Наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 року за № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України від 23.12.1992 року» встановлено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом.

Разом з тим, на підставі наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 року № 577 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцями Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень» Наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року за № 20 втратив чинність.

Згідно із пунктом 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 наказу Міністерства оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також те, що наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року за № 20 втратив чинність, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача в частині відмови у перенесенні дати зарахування на квартирний облік позивача та членів його сім`ї з 03.03.1995 року на 09.06.1993 року, оскільки оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом осіб, які проходять військову службу.

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 27.09.2018 року, справа № 362/4307/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що положення Наказу МОУ № 20 від 03.02.1995 року, на підставі якого прийнято рішення житлової комісії, щодо обмеження строків перебування на квартирному обліку стосуються як військовослужбовців, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, так і військовослужбовців, що перебуваються в загальній черзі, колегія суддів відхиляє, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення житлової комісії наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року вже втратив чинність.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 прийнято 27.02.2002 року, а не 27.02.2007 року колегія суддів також відхиляє, оскільки відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 був переведений до військової частини НОМЕР_1 у 2006 році, відтак рішення відносно позивача не могли прийматись вказаною військовою частиною до моменту його переведення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення .

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя - доповідач

Судді