Єдиний унікальний номер 236/3447/19
Номер провадження 22-ц/804/678/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Соломахи Л.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 5 грудня 2019 року, постановлену судом у складі головуючого судді Саржевської І.В. в місті Лимані Донецької області, повне судове рішення складено 6 грудня 2019 року, у справі номер 236/3447/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем. Починаючи з березня і по липень 2017 року їй не виплачувалась нарахована заробітна плата. 17 липня 2017 року вона звільнена з роботи в зв`язку з скорочення штату за ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

В день звільнення з нею не проведено повного розрахунку, тому позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 14222,23 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 5 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 14222,23 грн (без утримання з цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 5 грудня 2019 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, не в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 визначено, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених трудовим договором.

Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування

проводиться на підставі документів з первинного обліку праці: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Однак, через захоплення підприємства невідомими особами, відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Вважає, що відсутня вина відповідача у нездійсненні виплат середнього заробітку на користь позивача, оскільки висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 встановлено обставини непереборної сили, які унеможливлюють сплату таких виплат відповідачем.

Крім того, зазначає, що у відповідача відсутні накази про надання відпусток позивачу, з яких можливо встановити кількість днів відпустки, що підлягають компенсації, тому відповідач не має можливості здійснити нарахування та виплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, враховуючи, що з 24.06.2016 року відокремлений підрозділ Станція Луганська ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття в виробничий підрозділ Станція Луганська структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 8-14).

Згідно з наказом (розпорядженням) №3597-ос від 17.07.2017 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 17.07.2017 року звільнено у зв`язку з скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України з зазначенням компенсації за 9 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 24).

З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 видно, що їй нарахована до виплати

заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 1202,60 грн, квітень 2017 року 2050,04 грн, травень 2017 року 2050,04 грн, за червень 2017 року 2050,04 грн, за липень 2017 року 1096,54 грн (без врахування компенсації за невикористану відпустку та одноразової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку) (а.с. 25-29).

Відповідно до наказу №52 від 16.03.2017 року Луганської дирекції залізничних перевезень ВП Станція Луганська регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» встановлено початок простою по причинам незалежних від робітників з 20.03.2017 року для всіх працівників ВП Станиця Луганська, оплату простою працівникам провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 30-32).

З табелю обліку використання робочого часу вбачається, що ОСОБА_1 в березні 2017 року 14 днів перебувала у простої, в квітні 2017 року 24 дня перебувала в простої, в травні 2017 року 24 дня перебувала в простої, в червні 2017 року 24 дня перебувала в простої, в липні 2017 року 14 днів перебувала в простої, про що свідчить табель обліку використання робочого часу та журнал обліку робочого часу працівників (а.с. 33-42, 43-83).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Українська залізниця» заборгованості по заробітній платі в сумі 14222,23 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в такому розмірі.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Апеляційним судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працювала оператором станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів Станції Лутовинівського селища 5 класу ВП «Станція Луганськ» СП Луганська дирекція залізничних перевезень ДП «Донецька залізниця», яку з 24.06.2016 року реорганізовано у відокремлений підрозділ Станція Луганська ДП «Донецька залізниця» шляхом злиття в виробничий підрозділ Станція Луганська структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 17.07.2017 року позивачку звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату.

Відповідно до наказу №52 від 16.03.2017 року Луганської дирекції залізничних перевезень ВП Станція Луганська регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» встановлено простій з 20.03.2017 року для всіх працівників ВП Станиця Луганська.

З табелю обліку використання робочого часу вбачається, що ОСОБА_1 в березні 2017 року 14 днів перебувала у простої, в квітні 2017 року 24 дня перебувала в простої, в травні 2017 року 24 дня перебувала в простої, в червні 2017 року 24 дня перебувала в простої, в липні 2017 року 14 днів перебував в простої, про що свідчить табель обліку використання робочого часу та журнал обліку робочого часу працівників.

З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 видно, що їй нарахована до виплати заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 1202,60 грн, квітень 2017 року 2050,04 грн, травень 2017 року 2050,04 грн, за червень 2017 року 2050,04 грн, за липень 2017 року 1096,54 грн (без врахування компенсації за невикористану відпустку та одноразової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку).

Вказані грошові кошти відповідачем Акціонерним товариством «Українська залізниця» позивачці ОСОБА_1 не виплачені.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції про стягнення заборгованості по заробітній платі в загальному розмірі 14222,23 грн з посиланням на припинення нарахування заробітної плати з березня 2017 року у зв`язку з відсутністю первинних документів в виробничий підрозділ Станція Луганська структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Апеляційний суд ці доводи відхиляє, як безпідставні.

Відповідач не оспорює факту наявності заборгованості зі сплати заробітної плати позивачу. Він посилається лише на неможливість нарахувати заробітну плату за спірний період та ненаданням позивачкою необхідних документів.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження виконання трудових обов`язків, апеляційний суд приходить до наступного.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обов`язок щодо доказування покладається на обидві сторони процесу, позивачка ОСОБА_2 належним чином надала докази своїх вимог до відповідача АТ «Українська залізниця», відповідач не спростував надані нею докази, зокрема, розрахунки заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом першої інстанції.

Довід апеляційної скарги щодо неможливості перевірки кількості днів невикористаної відпустки та нарахування компенсації спростовує виданий структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» наказ №3597-ОС від 17.07.2017 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 , в якому зазначено саме компенсація за 9 днів відпустки.

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку є необґрунтованими, оскільки позивачем таких вимог не заявлялось.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 14222,23 грн без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 5 грудня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 5 березня 2020 року.

Суддя: