УХВАЛА

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 289/2381/18

провадження № 61-12949ск20

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Бурлакова С. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на подароване майно,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Радомишльського районного суду Житомирської області з указаним позовом, в якому просили визнати за ОСОБА_2 право власності на подаровані їй 31 грудня 2010 року ОСОБА_3 : кімнату 1-7, площею 10,3 кв. м, та прихожу 1-6, площею 16,3 кв. м, у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на господарські будівлі - гараж «Г», бесідку «Д», 1/3 частини вбиральні «У», 1/3 частини огорожі «№ 1-2» та 1/3 частини криниці «к»;

1/3 частини земельної ділянки площею 0,2500 га (під зазначеним будинком з будівлями) з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (як ділянка № 1 - 0,3920 га) у державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01 грудня 1997 року Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23 березня 1994 року за № 20, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 50;

цілу земельну ділянку площею 0,2802 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (як ділянка № 2 - 0,2802 га) у державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01 грудня 1997 року Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23 березня 1994 року за № 20, зареєстрований в книзі реєстрації Державних актів за № 50.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на подаровані їй 31 грудня 2010 року ОСОБА_3 : кімнату 1-5, площею 13,7 кв. м, котельню 1-2, площею 7,0 кв. м, веранду 1-3, площею 3,5 кв. м, кухню 1-2, площею 11,9 кв. м, у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на господарські будівлі - сарай «Б», сарай «Д», літню кухню «В», погріб «п», 1/3 частини вбиральні «У», 1/3 частини огорожі «№ 1-2» та 1/3 частини криниці «к»;

1/3 частини земельної ділянки площею 0,2500 га (під зазначеним будинком з будівлями) з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (як ділянка № 1 - 0,3920 га) у державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01 грудня 1997 року Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23 березня 1994 року за № 20, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 50;

цілу земельну ділянку площею 0,1420 га (біля зазначених вище будинку з будівлями та земельної ділянки 0,25 га) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (також як ділянка № 1 - 0,3920 га) у державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01 грудня 1997 року Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23 березня 1994 року за № 20, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 50;

цілу земельну ділянку площею 0,0446 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (як ділянка № 4 - 0,0446 га) у державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01 грудня 1997 року Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23 березня 1994 року за № 20, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 50.

Залишити у власності ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на: веранду 1-1, площею 17,7 кв. м, коридор 1-9, площею 10,5 кв. м, кімнату 1-8, площею 26,8 кв. м, у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на господарські будівлі - сарай «Е», вбиральню «У», літню кухню «В», погріб «п», 1/3 частини вбиральні «У», 1/3 частини огорожі «№ 1-2» та 1/3 частини криниці «к»;

1/3 частину земельної ділянки площею 0,2500 га (під зазначеним будинком з будівлями) з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (як ділянка № 1 - 0,3920 га) у державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01 грудня 1997 року Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23 березня 1994 року за № 20, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 50;

цілу земельну ділянку площею 0,1274 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (як ділянка № 3 - 0,1274 га) у державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01 грудня 1997 року Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23 березня 1994 року за № 20, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 50.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

27 серпня 2020 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року (повний текст якої складено 05 серпня 2020 року), тобто у передбачений законом тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 31 серпня 2020 року для розгляду справи визначено суддю-доповідача Бурлакова С. Ю.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження

Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.

Крім цього, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно визначається вартістю такого майна.

Позовну заяву подано у грудні 2018 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1 762 грн) (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позовної заяви у даній справі).

Оскільки із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень неможливо встановити вартість спірного майна,а саме - житлового будинку та земельних ділянок, заявнику необхідно самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору та сплатити його в розмірі не меншому 1 409,60 грн (1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, х 200 %).

Отже, судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у розмірі не меншому 1 409,60 грн, який має бути перерахований або внесений за реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, ЄДРПОУ - 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО - 899998, рахунок отримувача - 6007, номер рахунку отримувача (стандарт ІBAN) - UA7026007, ККДБ - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку - 207.

Разом із цим, в касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому на підставі пункту 9 частини першої статті 5 закону України «»Про судовий збір» вона звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги. Однак жодних доказів на підтвердження наведеного ОСОБА_1 не додає.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення) або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року, та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 16 жовтня 2020 року але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Бурлаков