Справа № 462/4598/18 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/702/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Вільної профспілки ІТП ДАП «Львівські авіалінії» Вереса В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Галайко Н.М. від 10 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», треті особи: Вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії», Первинна профспілкова організація Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» професійної спілки авіапрацівників України про стягнення різниці середнього заробітку з урахуванням індексації, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» (79000, м. Львів, Аеропорт ЦП, Код ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) різницю по заробітній платі з урахуванням індексації та компенсації у сумі 392039 (триста дев`яносто дві тисячі тридцять дев`ять) грн. 01 коп. Стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» (79000, м. Львів, Аеропорт ЦП, Код ) на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Дане рішення оскаржило ДП «Львівські авіалінії» в особі представника Ящинського А.Л.

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вважають рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки таке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, за неповного з`ясування обставин справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Зазначають, що під час ухвалення судового рішення, судом застосовано одночасно такі поняття як «різниця заборгованості по заробітній платі», «доплата до середнього заробітку», «середній заробіток за час затримки розрахунків», «різниця по заробітній платі», однак вказані поняття не є тотожними. Зазначають, що районним судом при ухваленні рішення у зв`язку з помилковою підміною понять, не встановлено, що заявлена вимога позивачем різниця заборгованості по заробітній платі є по-суті середнім заробітком за вимушений прогул, розмір якого неправомірно збільшено на коефіцієнт коригування та компенсації, оскільки: - за своєю правовою природою середній заробіток є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, має разовий характер та не є заробітною платою, визначеною як періодичний платіж; - середній заробіток є разовою виплатою, а не постійним доходом у розумінні ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Звертають увагу, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.10.2012 року у справі №22-88/12 вирішено стягнути з відповідача на користь позивача доплату до середнього заробітку за період з 07.11.2007 року по 05.05.2008 року в розмірі 12250, 56 грн. Наявність такого рішення свідчить про остаточність розміру середнього заробітку та неможливості повторного звернення до суду з вимогою про його стягнення. Натомість позивачем у позовних вимогах, а в подальшому і Залізничним районним судом м. Львова при ухваленні оскаржуваного рішення остаточний розмір доплати до середнього заробітку, стягнуто з ДАП «Львівські авіалінії» на користь позивача, вирішено змінити, шляхом його збільшення, та стягнути з ДАП «Львівські авіалінії» повторно з урахуванням індексації та компенсації. Зазначають, що з як вбачається з позовної заяви та оскаржуваного рішення суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів, а судом не досліджено та не надано мотивованої оцінки наявності такої заборгованості перед позивачем по заробітній платі. Більше того, судом не взято до уваги доводи відповідача, що станом на день звільнення та станом на розгляд справи у ДАП «Львівські авіалінії» відсутня будь-яка заборгованість по заробітній платі перед позивачем ОСОБА_1 . Вказане підтверджується Інвентаризаційним описом кредиторської заборгованості з виплати заробітної плати ДАП «Львівські авіалінії» станом на 01.06.2014 року, підписаним керівником та провідним бухгалтером підприємства.

В судове засідання окрім позивача та представника третьої особи Вільної профспілки ІТП ДАП «Львівські авіалінії» Вереса В.М. решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялася про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, причин неявки не повідомлено, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що позиція відповідача викладена по суті спору, зокрема, і у апеляційній скарзі.

Позивач ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень під час розгляду справи посилаючись на недовіру суду, яким розглядається справа.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, а також інших усних та письмових заяв, заперечень та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 81, ч.4 ст. 82, ч.ч 1,2 ст. 141, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, ст. 237-1 КЗпП України, п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. №4, п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100», та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_1 працював на посаді командира повітряного судна АН-24 в ДАП «Львівські авіалінії». З 07 листопада 2007 року по день звільнення 05 травня 2008 року позивача було незаконно відсторонено відповідачем від польотів, без дотримання встановленого КЗпП України та локальними нормативними актами порядку. Зазначені обставини були встановлені рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2012 року, яке вступило в законну в силу, а відтак в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно з вищезазначеними рішенням суду апеляційної інстанції з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 було стягнуто доплату до середнього заробітку в розмірі 13250,56 грн., який був обрахований у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати", - за весь час відсторонення його від польотів. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2013 року у справі № 462/723/13-ц з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 було стягнуто 35506 грн. 60 коп. різниці середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації за період з 07 листопада 2007 по 30 січня 2013 року. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року у справі № 462/2418/15-ц з ДАП «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 було стягнуто 63399 грн. 85 коп. середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації. Відповідно до розрахунку боргу до позовної заяви від 30 липня 2018 року, за період з листопада 2007 по листопад 2018 року індекс інфляції дорівнює 408,82%. Загальна сума заборгованості станом на 12 грудня 2018 року з урахуванням коригування та компенсації становить 504196 грн. 02 коп. Враховуючи рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2012 року у справі № 22ц-88/12, Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2013 року у справі № 462/723/13-ц та від 04 червня 2015 року у справі № 462/2418/15-ц, сума заборгованості станом на 11 грудня 2018 року становить 392039 грн. 01 коп. Відповідач не надав суду розрахунку, який би спростовував проведений позивачем розрахунок, а тому саме в такому розмірі підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення різниці заборгованості по заробітній платі за час вимішеного прогулу.Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позовну вимогу про стягнення різниці заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексації та компенсації слід задовольнити та при цьому слід стягнути з відповідача зазначену різницю у розмірі 392039 грн. 01 коп.Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги знайшли ствердження, а тому позов слід задовольнити повністю.

Колегія суддів вважає, що частина висновків суду відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, частина ж висновків суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, не відповідають, частина обставини, які суд вважав встановленими не доведена, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

30.07.2018р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», треті особи: Вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії», Первинна профспілкова організація Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» професійної спілки авіапрацівників України,у якому просив стягнути з ДАП «Львівські авіалінії» різницю заборгованості по заробітній платі за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який йому належить та всіх виплат на які він має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством з врахуванням компенсації та корегування в сумі 371196 (триста сімдесят одна тисяча сто дев`яносто шість) грн. 31 коп. підлягає перерахунку по день фактичного розрахунку у відповідності до ст.ст. 116, 117, 235 Кодексу законів про працю України, Рішень Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013, №9-рп/2013. 12.12.2018р. ОСОБА_1 подав суду уточнюючий розрахунок (фактично збільшивши позовні вимоги), у якому вказував, що борг по заробітній платі станом на 19.11.2018р. з врахуванням судових рішень, які набули статусу остаточних становить 392039 (триста дев`яносто дві тисячі тридцять дев`ять) грн. 01 коп. Вказану суму і просив стягнути на його користь з відповідача.

Свої вимоги мотивував тим, що він працював на посаді командира повітряного судна АН-24 в ДАП «Львівські авіалінії», з 07 листопада 2007 року по день його звільнення 05 травня 2008 року було незаконно відсторонено відповідачем від польотів. Ці обставини були встановленні рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2012 року, також цим рішенням на його користь було стягнуто заробітну плату за час його відсторонення від польотів 13250 грн. 56 коп., рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2013 року, стягнуто на його користь 35506 грн. 60 коп., рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року, яким було стягнуто 63399 грн. 85 коп. коштів у зв`язку із невиплатою йому згаданої заробітної плати. Зазначені рішення не були виконані. У зв`язку із зазначеним, вказує, що за період з листопада 2007 по листопад 2018 року індекс інфляції склав 408,82%, а відповідно індексована сума боргу становить 392039 грн. 01 коп., яку він просить стягнути з відповідача на свою користь.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, ОСОБА_1 працював на посаді командира повітряного судна АН-24 в ДАП «Львівські авіалінії».

З 7 листопада 2007 року по день звільнення 05 травня 2008 року позивача було незаконно відсторонено відповідачем від польотів, без дотримання встановленого КЗпП України та локальними нормативними актами порядку, що встановлено рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, а відтак такі обставини, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Також, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2012 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 лютого 2011 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного авіапідприємства "Львівські авіалінії" про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від польотів та моральної шкоди скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог. Стягнуто з державного авіапідприємства "Львівські авіалінії" в користь ОСОБА_1 доплату до середнього заробітку за період з 07.11.2007 року по 05.05.2008 року в розмірі 13250 (тринадцять тисяч двісті п"ятдесят) гривень 56 копійок та моральну шкоду в розмірі 5 000 (п"яти тисяч) гривень. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Окрім цього, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2013 року у справі №462/723/13-ц стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» 35506 (тридцять п`ять тисяч ) гривень 60 коп. різниці середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації за період з 07.11.2007 року по 30.01.2013 року.

Крім наведеного, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року у справі №462/2418/15-ц стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 різницю середнього заробітку з урахуванням індексації та компенсації в сумі 63399,85 грн. (шістдесят три тисячі триста дев`яносто дев`ять гривень 85 коп.). Стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 10000 грн. (десять тисяч гривень) моральної шкоди. Стягнуто з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь держави 633,99 грн. судового збору.

Вказані рішення набрали законної сили.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2013 року було переглянуто в апеляційному порядку та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 вересня 2013 року залишено без змін. Рішення ж від 04 червня 2015 року не оскаржувалось.

У вказаній ухвалі від 24.09.2013 року апеляційним судом, зокрема, встановлено, що середній заробіток (а також доплата до середнього заробітку), що була стягнута згаданим рішенням апеляційного суду від 20 грудня 2012 року є заробітною платою працівника з відповідними із цього поняття юридичними наслідками. Це вбачається і з судового рішення від 20 грудня 2012 року.

З матеріалів справи, також, вбачається, що до сих пір позивачу доплата згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2012 року (що є частиною його заробітної плати) не виплачена.

Так, відповідачем будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів цьому не подано (платіжна відомість, квитанція про перерахунок коштів, розписка, тощо), позивач відповідно факт виплати заперечує. Такими доказами не слід вважати копію відомості про кредиторську заборгованість з виплати заробітної плати (Т1 а.с. 159-162) без будь-яких інших матеріалів, що стосується перебування у стані припинення відповідача та за відсутності будь-яких первинних документів про виплату зарплати.

Додатково, щодо доводів скарги про те, що стягнута за рішенням апеляційного суду від 20.12.2012 року доплата до середнього заробітку не є заробітною платою, то такі доводи слід вважати безпідставними зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Також, відповідно до ст. 95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Крім цього згідно рішення Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Окрім наведеного, рішенням апеляційного суду від 20.12.2012 року встановлено, що на час відсторонення за п.8.4. Галузевої угоди на 2006-2007 роки між Державною службою України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації, Фондом державного майна України, Асоціацією "Аеропорти України" цивільної авіації та профспілками працівників цивільної авіації, за членами екіпажів ПС, бортпровідниками, диспетчерами, які здійснюють УПР, а також інженерно-технічними працівниками, що зайняті безпосередньо обслуговуванням ПС та усунуті тимчасово від виконання службових обов`язків у зв`язку з авіаційною подією або інцидентом, зберігається посадовий оклад до висновку комісії з розслідування цієї події. Після висновку комісії, у разі відсутності вини члена екіпажу, йому виплачується різниця між середньою заробітною платою і посадовим окладом за час, на який він був усунений від виконання своїх службових обов`язків.

Тобто, виплачена за рішенням суду сума у зв`язку із незаконністю наказу про догану та відповідно незаконністю відсторонення є доплатою до заробітної плати, яку повинен був отримати позивач та яка йому не була виплачена.

Зважаючи на невиплату позивачу заробітної плати, що стягнута за рішенням суду його вимоги про стягнення компенсації за невчасно виплачену доплату до середнього заробітку слід вважати підставними зважаючи на ряд вимог нормативно-правових актів, на які посилався позивач у позовній заяві.

Крім цього, згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 34 цього ж Закону компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Також, згідно змісту пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі - Порядку), у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Також, згідно ст. 3 ЗУ «Про оплату праці», розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. При обчисленні розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоров`я, за роботу в нічний та надурочний час, роз`їзний характер робіт, премії до святкових і ювілейних дат. Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати. Якщо розмір заробітної плати у зв`язку з періодичністю виплати її складових є нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, проводиться доплата до рівня мінімальної заробітної плати. У разі укладення трудового договору про роботу на умовах неповного робочого часу, а також при невиконанні працівником у повному обсязі місячної (годинної) норми праці мінімальна заробітна плата виплачується пропорційно до виконаної норми праці. Мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі застосовується на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у разі застосування погодинної оплати праці.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України №696/13/84-08 від 24.10.2008 року «Щодо застосування пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100», з метою недопущення зниження середньої заробітної плати у зв`язку із підвищенням на підприємстві, в установі, організації тарифних ставок окладів пунктом 10 Порядку передбачено проведення коригування заробітної плати. Так, вищезазначеним пунктом визначено, що у випадку підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими колективними договорами (угодами), як у розрахунковому періоді, так в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-203цс14 та правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 травня 2019 року у справі №572/2429/15-ц у схожих за змістом правовідносинах.

Однак, позивачем неправильно здійснено розрахунок обчислення компенсаційних виплат, який судом першої інстанції взято до уваги, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

Як вказує позивач, з березня 2007 року до моменту звільнення підприємство нараховувало йому заробітну плату, виходячи з мінімальної заробітної плати в Україні 400 грн. Вказаного відповідачем не спростовано.

Крім цього, як вбачається із рішень Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2013 року та від 04 червня 2015 року, позивачу було стягнуто такими рішеннями компенсаційні виплати за період з 07.07.2007 року до 04.06.2015 року.

Тому розрахунки спірних компенсаційних виплат виглядатимуть так.

індекс інфляції
Чер.15100,41,004
Лип.15990,99
Сер.1599,20,992
Вер.15102,31,023
Жов.1598,70,987
Лис.151021,02
Гру.15100,71,007
Січ.16100,91,009
Лют.1699,60,996
Бер.161011,01
Кві.16103,51,035
Тра.16100,11,001
Чер.1699,80,998
Лип.1699,90,999
Сер.1699,70,997
Вер.16101,81,018
Жов.16102,81,028
Лис.16101,81,018
Гру.16100,91,009
Січ.17101,11,011
Лют.171011,01
Бер.17101,81,018
Кві.17100,91,009
Тра.17101,31,013
Чер.17101,61,016
Лип.17100,21,002
Сер.1799,90,999
Вер.171021,02
Жов.17101,21,012
Лис.17100,91,009
Гру.171011,01
Січ.18101,51,015
Лют.18100,91,009
Бер.18101,11,011
Кві.18100,81,008
Тра.181001
Чер.181001
Лип.1899,30,993
Сер.181001
Вер.18101,91,019
Жов.18101,71,017
Лис.18101,41,014
Гру.18100,81,008
1,43,3749133
інфляційні втрати(13250,56*143,3749133/100)-13250,565747,418916

з 01.01.2015 по 31.08.2015 12183,4
з 01.09.2015 по 31.12.201513783,2
з 01.01.2016 по 30.04.201613783,2
з 01.05.2016 по 30.11.201614503,50
з 01.12.2016 по 31.12.6001600
з 01.01.2017 по 31.12.20038400
з 01.01.2018 по 31.12.201837239,676
109504

Окремо, що стосується питання закриття апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги без розгляду, на чому наполягали позивач та представник третьої особи, з підстав несплати відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги, то колегія суддів вважає, що підстав для закриття апеляційного провадження немає, оскільки, як вбачається з квитанції (Т.1 а.с. 186), судовий збір було сплачено на розрахунковий рахунок апеляційного суду та у повному обсязі.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги, слід вважати частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково.

Відповідно оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення про стягнення з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 115251,41 грн. компенсації за невчасно виплачену доплату до середнього заробітку.

В задоволенні решти позову слід відмовити.

Відповідно до задоволених вимог позову слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 січня 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії», треті особи: Вільна професійна спілка інженерно-технічних працівників ДАП «Львівські авіалінії», Первинна профспілкова організація Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» професійної спілки авіапрацівників України про стягнення різниці середнього заробітку з урахуванням індексації задовольнити частково.

Стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 115251,41 грн. компенсації за невчасно виплачену доплату до середнього заробітку.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра