Справа № 462/3928/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткове)

05 березня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Колобич О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові заяву про ухвалення додаткового рішення ,

встановив:

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 19.02.2020 року звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення. Просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24000 грн.

05.03.2020 року ОСОБА_3 подала до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначила, що сума коштів, яку просить стягнути відповідач в 12 разів перевищує орієнтовну суму його витрат вказану у відзиві на позовну заяву від 16.10.2019 року, така сума є необгрунтованою та завищеною. Зазначає, що подана відповідачем квитанція про оплату правової допомоги від 18.02.2020 року, як доказ, не відповідає критерію достовірності витрат відповідача. Просить в задоволенні заяви відмовити.

Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд ухвалив проводити розгляд заяви по суті за відсутності учасників справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення , вивчивши матеріали справи №462/3928/19, суд виходить з такого.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14.02.2020 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Мішакова Світлана Федорівна про визнання недійсним договору дарування відмовлено.

Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 та ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в догов.орі про надання правової допомоги.

. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз чинного цивільного процесуального законодавства дає підстави стверджувати, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховно суду у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020р.

До матеріалів справи долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Талалаєвою О.Ю., Адвокатське об`єднання «Павленко і Партнери» на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 20.09.2019 року. Також до заяви про ухвалення додаткового рішення долучено рахунок №29 від 05.11.2019 р., копію квитанції від 11.11.2019 року про оплату ОСОБА_1 . Адвокатському об`єднання «Павленко і Партнери» 12000 грн., копію виписки по рахунку від 08.11.2019 року, згідно якої ОСОБА_1 здійснив оплату згідно договору про надання правової допомоги від 20.09.2019 року в розмірі 12000 грн., дублікати квитанцій Приватбанку від 18.02.2020 року на суму 12000 грн., копію виписки по рахунку від 18.02.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 здійснив оплату згідно договору про надання правової допомоги від 20.09.2019 року в розмірі 12000 грн., акт прийому-передачі наданих правових послуг за договором про надання правової допомоги від 20.09.2019 року на суму 24000 грн., договір про надання правової допомоги від 20.09.2019 року укладений між Адвокатським об`єднанням « Павленко і Партнери`та ОСОБА_1 /а.с. 39-54 Том 2/.

При цьому, позивачкою подано заперечення щодо стягнення вказаної суми витрат у зв`язку із недоведеністю витрат відповідача на правничу допомогу саме такому розмірі, клопотання про зменшення відповідних витрат позивачка не заявляла.

Як вбачається із п. 1.1. Договору про надання правової допомоги від 20.09.2019р. , укладеного між ОСОБА_1 та АО "Павленко і партнери" сторони домовились, що адвокатське об`єднання зобов`язується надати правничу допомогу на умовах і в порядку,що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання такої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору,оплата складається із гонорару та сум, що виплачуються клієнтом як покриття попередньо узгоджених витрат.

Пунктом 3.2. визначено, що розмір гонорару визначається відповідно до акту прийому-передачі наданої правової допомоги або на підставі рахунку, виставленого адвокатським об`єднанням, якщо йдеться про авансовий платіж.

Відповідно до п. 3.6 договору оплата правової допомоги здійснюється у національній валюті України.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу в розмірі 24000 грн., такі витрати є належним чином задокументовані, обґрунтовані, співрозмірними із складністю справи, такі відповідають критерію розумності та реальності, не спростовані належним чином позивачем, а тому суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача зазначеної суми.

При цьому, суд не бере до уваги покликання позивачки на невідповідність розміру витрат у 24000 грн, в той час, коли попередній розрахунок таких у відзиві був визначений у 2000 грн., а також на невідповідність дати акту-приймання передачі (а.с. 47 т.2) та дублікату квитанції про оплату послуг адвоката (а.с. 45, т.2), оскільки з долучених доказів вбачається понесення відповідачем витрат на правову допомогу саме у розмірі 24000 грн. , що не суперечить ані Договору про надання правової допомоги від 20.09.2019р. , укладеного між ОСОБА_1 та АО "Павленко і партнери", ані вимогам чиного законодаства.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_2 ,зареєстрований: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 ) судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.