Ухвала

Іменем України

03 березня 2020 року

м. Київ

справа № 522/2501/14-ц

провадження № 61-3184ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 січня 202 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Цюри Т. В., Гірняк Л. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач та її представник в призначені судові засідання на 07 лютого 2019 року та на 14 травня 2019 року не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а з наданого клопотання представника позивача, поданого по електронній пошті на адресу суду, вбачається, що останній просить відкласти розгляд справи через неможливість прибуття в судове засідання, не надавши суду жодних доказів у підтвердження поважності причин неявки в судове засідання. Також до суду не було надано клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 січня 2020 року апеляційну скаргу Стогнія О. В. в інтересах ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2019 року скасовано з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при ухваленні судового рішення поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що в матеріалах справи міститься заява адвоката Стогнія О. В., представника позивача ОСОБА_1., в якій представник просить розглянути справу за його відсутністю, як представника позивача, що надійшла до суду 08 жовтня 2019 року, тобто заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності надійшла до суду відповідно до пункту третього частини першої статті 257 ЦПК України.

12 лютого 2020 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, направив на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 15 січня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати вказану постанову апеляційного суду та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що при постановленні оскаржуваної постанови, апеляційний суд не застосував норму права у подібних правовідносинах з посиланням на постанову Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі

№ 310/12817/13.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

За частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такий висновок колегія суддів Верховного Суду зробила з огляду на таке.

Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК Україниу разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК Українисуд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Судом установлено, що про розгляд справи, призначеної на 07 лютого 2019 року Стогній О. В. - представник ОСОБА_1 , а також ОСОБА_1 , не були повідомлені належним чином, оскільки на адресу суду був повернутий конверт із поштового відділення на ім`я ОСОБА_1 , з позначкою «за не запитом», а довідка про відправку SMS-повідомлення є неналежним доказом сповіщення Стогнія О. В. - представника ОСОБА_1 , оскільки не містить інформації про дату судового засідання, а також підтвердження про отримання SMS-повідомлення про слухання справи саме на 07 лютого 2019 року.

Про наступне судове засідання, яке було призначено на 14 травня 2019 року, ОСОБА_1 та Стогній О. В. були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак у судове засідання не з`явилися.

З ухвали суду вбачається, що у зв`язку з тим, що позивач та її представник у призначені судові засідання на 07 лютого 2019 року та на 14 травня 2019 року не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а також не надали клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника, суд залишив позов без розгляду, проте позивач та його представник про судове засідання, яке було призначене до розгляду на 07 лютого 2019 року належним чином повідомлені не були.

Тому правильними є висновки апеляційного суду про те що поза увагою суду залишилась та обставина, що в матеріалах справи міститься заява адвоката Стогнія О. В., представника позивача ОСОБА_1 , в якій представник просить розглянути справу за його відсутності, як представника позивача, яка надійшла до суду 08 жовтня 2019 року, тобто заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності надійшла до суду до початку судового засідання. Однак суд залишив позов без розгляду на підставі пункту третього частини першої статті 257 ЦПК України.

Апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що судом першої інстанції у порушення норм ЦПК України не вирішено заяви адвоката Стогнія О. В. - представника позивача ОСОБА_1 , в якій представник просить розглянути справу за його відсутності, як представника позивача, яка надійшла до суду

08 жовтня 2019 року.

При цьому апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, обґрунтував ухвалу тим те, що районним судом не надано оцінки поважності причин неявки позивача та її представника у судові засідання суду першої інстанції 07 лютого

2019 року.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно скасував ухвалу суду першої інстанції, яка постановлена з дотриманням норм процесуального права, не відповідають закону та спростовуються сукупністю досліджених під час апеляційного розгляду справи доказів.

Верховний Суд звертає увагу суду на необхідність розгляду справи упродовж розумного строку відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи, що дана справа перебуває в провадженні суду з лютого 2014 року.

Доводи касаційної скарги про не врахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду в постанові від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13 не знайшли свого підтвердження, оскільки у вказаній постанову досліджувалися інші фактичні обставини справи.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на постанову апеляційного суду, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 15 січня 202 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький І. М. Фаловська