УХВАЛА

24 лютого 2020 року

м. Харків

Справа № 636/5261/18

Провадження № 22-ц/818/737/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач фізична-особа підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Чугуївського районного суду Харківської області від08 квітня 2019 року у складі судді Дьоміної О.П.,

встановив:

У грудні 2018 року позивач звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив розірвати договір купівлі-продажу від 06 червня 2018 року, укладений між ним та відповідачем та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача пеню у розмірі 77 137,07 грн. і штраф у розмірі 18 291,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 06 червня 2018 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець передав у власність покупцю такі, що були у вжитку залізобетонні вироби з будівлі казарми (будинок АДРЕСА_1 . Загальна вартість товару становила 70 000 доларів США, що станом на 06 червня 2018 року складала 1 829 100 гривень. У відповідності до умов договору покупець повинен був сплатити попередню оплату у розмірі 50% вартості товару протягом 1 дня з моменту підписання цього договору. Наступні 50% вартості товару покупець мав сплатити протягом 40 днів з моменту внесення суми попередньої оплати, передбаченої договором. Сторони визначили, що місцезнаходженням товару є: АДРЕСА_2 , та за цією ж адресою здійснюється передача продавцем товару покупцю. Покупець набуває права власності на товар з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі товару. 06 червня 2018 року покупцем сплачено 35 000 доларів США, що станом на 06 червня 2018 року за офіційним курсом НБУ складає 915 467,35 гривень. 20 липня 2018 року покупцем сплачено 15 000 доларів США, що станом на 20 липня 2018 року за офіційним курсом НБУ складає 397 086,49 гривень. Таким чином, станом на 03 грудня 2018 року покупець фактично сплатив продавцю, згідно отриманих розписок, 1 312 553,80 гривень. Згідно умов договору останнім днем для сплати вартості товару була дата 16 липня 2018 року. Однак, покупець порушив умови договору та вимоги ст. ст. 526, 530, 691, 692, 693 Цивільного кодексу України, що призвело до утворення з боку покупця заборгованості перед продавцем в сумі 20 000 доларів США, що станом на 03 листопада 2018 року за офіційним курсом НБУ складає 564 455, 28 гривень. 09 жовтня 2018 року покупцю на вказану в договорі адресу була направлена досудова вимога № 1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу товарів від 06 червня 2018 року, яка отримана покупцем особисто 19 жовтня 2018 року, однак, у встановлений термін 10 календарних днів з моменту отримання досудової вимоги №1 покупцем не виконано вимоги даної претензії та залишено її без відповіді. Таким чином, продавець належним чином та у відповідності до умов договору купівлі-продажу від 06 червня 2018 рок виконав свої зобов`язання щодо досудового врегулювання спору. В той час, покупець не виконав покладені на нього п.п. 4.1, 4.2, 5.2.2, 8.1. договору зобов`язання в частині належного виконання грошового зобов`язання та інших обов`язків, чим вчинив істотне порушення умов Договору. З метою досягнення згоди щодо розірвання договору купівлі-продажу від 06 червня 2018 року продавцем було направлено покупцю 14 листопада 2018 року досудову вимогу № 2 щодо розірвання договору купівлі- продажу від 06 червня 2018 року та відшкодування збитків, завданих невиконанням грошового зобов`язання від 02 листопада 2018 року з додатками, в тому числі, повторно додано досудову вимогу № 1. Поштовий цінний лист із вищезазначеною досудовою вимогою був отриманий покупцем особисто 22 листопада 2018 року, однак, у встановлений термін 10 календарних днів з моменту отримання Досудової вимоги № 2 покупцем не виконано вимоги даних претензії та залишено їх без відповіді.

На підставі вищевикладеного, продавець був вимушений звернутись до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу від 06 червня 2018 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірваним. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача збитки, завдані невиконанням грошового зобов`язання, передбачені Договором, а саме, пеню за порушення термінів оплати товару, що складає станом на 03 грудня 2018 року 77 137,07 грн. та штраф у розмірі 18 291,00 грн.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 06 березня 2019 року позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування збитків, завданих невиконанням грошового зобов`язання, задоволено.

Договір купівлі-продажу від 06 червня 2018 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 пеню за невиконання умов договору купівлі-продажу від 06 червня 2018 року, укладеному між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у розмірі 77137,07 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 штраф за невиконання умов договору купівлі-продажу від 06 червня 2018 року, укладеному між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у розмірі 18291,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 08 квітня 2019 року заяву представника позивача ФОП ОСОБА_1 - адвоката Калугіна О.Ю. про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування збитків, завданих невиконанням грошового зобов`язання, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 29 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування збитків, завданих невиконанням грошового зобов`язання залишено без задоволення.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 березня 2019 року та додаткове рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 квітня 2019 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення та відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Зазначає, що позивачем не надано доказів того, що він є власником товару, немає доказів визначення повної вартості товару у грошовій одиниці України, немає доказів можливості відповідача належним чином сплатити вартість предмету договору. Гонорар за позитивне вирішення справи не підлягає розподілу як судові витрати позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 березня 2019 року та на додаткове рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08 квітня 2019 року по справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування збитків, завданих невиконанням грошового зобов`язання.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 січня 2020 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування збитків, завданих невиконанням грошового зобов`язання.

Суд вважає, що провадження у справі підлягає зупиненню, з огляду на наступне.

Встановлено, що в провадженні Верховного Суду перебуває цивільна справа № 904/4507/18 за первісним позовом Приватного акціонерного товариства «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» (далі - ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР») до товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЕКСПОРТ» (далі - ТОВ «БІО ЕКСПОРТ»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Радушненської селищної ради, про стягнення заборгованості за договором на компенсацію витрат по сплаті орендної плати за земельну ділянку та штрафних санкцій на загальну суму 195 096, 33 грн та за зустрічним позовом ТОВ «БІО ЕКСПОРТ» до ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» про визнання договору недійсним, за касаційними скаргами ПАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22 квітня 2019 року (судді Антонік С. Г., Березкіна О. В., Іванов О. Г.) та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року (суддя Суховаров А. В.).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки) первісний позов задоволено частково: стягнуто з ТОВ «БІО ЕКСПОРТ» на користь ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» суму заборгованості за договором на компенсацію витрат по сплаті орендної плати за земельну ділянку у розмірі 177 360, 30 грн, штрафу у розмірі 14 188, 82 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 873, 23 грн. В решті позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 3 547, 21 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 89, 22 грн - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Додатковим рішенням від 29 січня 2019 року Господарський суд Дніпропетровської області стягнув з ТОВ «БІО ЕКСПОРТ» на користь ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 909, 09 грн.

Додатковим рішенням від 11 лютого 2019 року Господарський суд Дніпропетровської області відмовив у задоволенні заяви ТОВ «БІО ЕКСПОРТ» про стягнення з ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 167, 53 грн.

Постановою від 22 квітня 2019 року Центральний апеляційний господарський суд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2019 року у справі № 904/4507/18 змінив. Позов задовольнив частково. Стягнув з ТОВ «БІО ЕКСПОРТ» на користь ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» 147 800, 25 грн основного боргу, 11 824, 02 грн штрафу та 1 596, 42 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовив. Додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року у справі № 904/4507/18 змінив. Стягнув з ТОВ «БІО ЕКСПОРТ» на користь ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» 4091 грн витрат на послуги адвоката. Додаткове рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2019 року у справі № 904/4507/18 залишив без змін.

У травні 2019 року ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційними скаргами на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22 квітня 2019 року та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 24 червня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР»; надав учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу та призначив справу до розгляду, а ухвалою від 15 серпня 2019 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки) справу № 904/4507/18 разом із касаційними скаргами ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України), оскільки справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

За висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виключна правова проблема полягає у відсутності чітких правових підходів у питанні можливості віднесення до судових витрат, які розподілені за результатами розгляду спору, бонусів, передбачених договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи, тобто так званого «гонорару успіху».

Обґрунтовуючи підстави передачі справи № 904/4507/18 до Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, зазначив про те, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в частині стягнення додаткової винагороди адвоката за досягнення позитивного рішення у справі у розмірі 5 000,00 грн, керувалися тим, що за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 Цивільного кодексу України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат, досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 462/9002/14-ц, від 3 липня 2019 року у справі № 757/20995/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 826/8107/16, від 10 липня 2019 року у справі № 912/2391/16.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 401/1466/15-ц застосовано дещо інший правовий підхід, а саме: відмова сплатити винагороду, на яку при укладенні цього договору розраховував позивач, є істотним порушенням його умов. Отже, існує істотна різниця між тим, на що розраховував позивач (Адвокатська компанія), укладаючи цей договір, і тим, що в дійсності він отримав. Такі ж правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13.

Також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду послався на постанову Верховного Суду України від 8 квітня 2014 року у справі № 3-7гс14 де висловлено позицію, що бонусний платіж за обумовлену роботу на підставі договору про надання юридично-консультаційних послуг підлягав сплаті на підставі оформленого належним чином акта приймання-передачі виконаних робіт, за умови не тільки виконання юридичних послуг, що оплачувалося гарантованим платежем, але і досягнення економіко-правового ефекту для замовників, що могло бути оплачено бонусним платежем. Цей ефект сторони у договорі визначили конкретно - як прийнятний для замовників результат. Тому включення такого результату до змісту розуміння поняття послуги, зазначеної у статті 901 Цивільного кодексу України, може забезпечити правильне застосування норм матеріального права при вирішенні цього спору. Зміст предмета послуги за договором між сторонами складається як із власне професійних юридичних дій виконавця, невіддільних від його особи, так і з позитивного для замовника ефекту від таких дій.

Серед іншого, Верховний Суд України у постанові від 28 листопада 2011 року у справі № 6-55цс11 висловив позицію про те, що чинне законодавство не містить заборони на визначення розміру плати (гонорару) за надані послуги (правова допомога) у вигляді відсотків від досягнутого кінцевого результату (фактично стягнутої заборгованості), а тому посилання позивача на те, що договір не відповідає вимогам статей 203, 901, 903 Цивільного кодексу України, Закону України «Про адвокатуру», Правилам адвокатської етики, є безпідставними.

За приписами частини п`ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Велика Палата Верховного Суду вважала мотиви, наведені в ухвалі від 15 серпня 2019 року для передачі справи на її розгляд, обґрунтованими.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року прийнято до розгляду справу № 904/4507/18 за первісним позовом Приватного акціонерного товариства «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЕКСПОРТ», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Радушненської селищної ради, про стягнення заборгованості за договором на компенсацію витрат по сплаті орендної плати за земельну ділянку та штрафних санкцій на загальну суму 195 096, 33 грн та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ЕКСПОРТ» до Приватного акціонерного товариства «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» про визнання договору недійсним, за касаційними скаргами Приватного акціонерного товариства «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22 квітня 2019 року та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку (пункт 14 частини першої статті 253 ЦПК України).

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження № 636/5261/18 у справі № 22-ц/818/737/20 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування збитків, завданих невиконанням грошового зобов`язання - до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 904/4507/18.

На підставі викладеного, керуючись статтями 252, 253 ЦПК України, суд

ухвалив:

Зупинити апеляційне провадження № 636/5261/18 у справі № 22-ц/818/737/20 за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування збитків, завданих невиконанням грошового зобов`язання - до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 904/4507/18.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 березня 2020 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук