ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/1273/20 Головуючий суддя І інстанції Дудченко В. О.
Провадження № 22-ц/818/4133/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про забезпечення позову або доказів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В, Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 11 червня 2020 року, постановлену у складі судді Дудченка В.О., по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 626/1273/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з третіми особами Органом опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області та Органом опіки та піклування Красноградської районної державної адміністрації Харківської області про зміну місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну місця проживання дітей.

Представник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , надіслав 09.06.2020 до суду електронною поштою заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії направлені на відібрання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батька за його місцем проживання та передачу їх матері, ОСОБА_3 .

В обґрунтування даної заяви позивач зазначив, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 05.07.2018 в цивільній справі № 626/1199/17 (провадження № 2/626/91/2018) позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей після припинення шлюбу задоволено, шлюб між сторонами розірвано та неповнолітніх дітей залишено проживати з матір`ю.

Але ОСОБА_3 з 2017 року по сьогоднішній день жодного разу не відвідала дітей та не брала участь у їх вихованні.

Послався на висновок психолога ОСОБА_6 про те, що діти є розвинутими відповідно до їх віку і задоволеними та щасливими у стосунках із татом і його сім`єю.

Позивач також зазначив, що існує небезпека передчасного виконання рішення Красноградського районного суду Харківської області від 05.07.2018 в цивільній справі № 626/1199/17, що призведе до непоправних страждань дітей і не буде відповідати їх інтересам.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 11 червня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 626/1273/20.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ксьондзик Ю.Ю. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що ухвала суду першої інстанції постановлена з неповним з`ясуванням обставин справи, а висновки суду є такими, що не відповідають обставинам справи.

Вказав, що рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 05 липня 2018 року в цивільній справі №626/1199/17 (провадження №2/626/91/2018) розірвано шлюб між ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , визначено місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_3 , неповнолітню дитину ОСОБА_7 , залишено проживати разом з матір`ю.

Послався на те, що позивач просив забезпечити свій позов шляхом заборони будь-яким особам, вчиняти будь-які дії, направлені на відібрання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від батька за його місцем проживання та передачу їх матері ОСОБА_3 .

Зазначене, на думку адвоката, свідчить про відсутність тотожності заявленого позову про зміну місця проживання неповнолітніх дітей та вказаних заходів забезпечення цього позову.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішення Красноградського районного суду Харківської області від 05 липня 2018 року в цивільній справі №626/1199/17 до цього часу, рішення суду не виконано та діти проживають разом із батьком.

У відзиві на скаргу ОСОБА_3 просить у її задоволенні відмовити, оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

На обґрунтування вказала, що за чинним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 05.07.2018 у справі № 626/1199/17 шлюб між сторонами був розірваний. Визначене місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, що спростовує наведені з цього приводу доводи скарги. Не зважаючи на рішення суду від 05.07.2018, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 не повернув малолітніх доньок та продовжує їх безпідставно утримувати по місцю свого проживання. У зв`язку з цим вона звернулася до суду з позовом про відібрання дітей і чинним рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02.08.2019 року у справі № 673/258/19 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання двох малолітніх дітей у батька та повернення їх матері задоволені у повному обсязі. Однак позивач ОСОБА_1 згадане рішення суду не виконав та приховує місце знаходження дітей, на підставі чого вона подала відповідну заяву про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, за якою наразі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Зазначила, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, що повернення дітей до матері за її місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для їх життя та здоров`я або обставини змінилися так, що їх повернення до матері суперечитиме інтересам дітей.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження у ст. 367 ЦПК України, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у разі задоволення заяви про забезпечення позову фактично буде вирішено заявлений ОСОБА_1 позов, що не допускається у відповідності до ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3, 10 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Чинним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 05.07.2018 у справі № 626/1199/17 шлюб між сторонами був розірваний. Визначене місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, що спростовує наведені з цього приводу доводи скарги. Дійсно, не зважаючи на рішення суду від 05.07.2018, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 не повернув малолітніх доньок та продовжує їх безпідставно утримувати по місцю свого проживання. Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02.08.2019 у справі № 673/258/19 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання двох малолітніх дітей у батька та повернення їх матері задоволені у повному обсязі. Однак позивач ОСОБА_1 згадане рішення суду не виконав, посилаючись на те, що діти не бажають повертатися до матері.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач всупереч процесуального обов`язку не надав до справи доказів про те, що повернення дітей до матері за її місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для життя та здоров`я дітей та що їх повернення до матері згідно чинних рішень судів суперечитиме інтересам дітей.

Колегія суддів вважає, що застосування у даному випадку заходів забезпечення позову, заявлених позивачем, зробить неможливим виконання рішення суду у іншій цивільній справі № 626/1199/17 яким визначено місце проживання дітей з матір`ю, що є неприпустимим з огляду на положення ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України щодо забезпечення виконання основного завдання цивільного судочинства та ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо обов`язку учасників судового процесу та їхні представників добросовісно користуватися процесуальними правами та не допущення зловживання процесуальними правами у даному випадку створення процесуальних перешкод для виконання рішення суду у іншій справі, що не відповідає принципу правової визначеності, який є елементом передбаченому ст. 10 ЦПК України принципу верховенства права, та завданню цивільного судочинства, визначеного у ст. 2 ЦПК України.

Апеляційний суд бере до уваги, що позивачем у цій справі не було виконано рішення Красноградського районного суду Харківської області від 05 липня 2018 року в цивільній справі № 626/1199/17, за яким діти мають проживати з матір`ю, що суперечить такій засаді цивільного судочинства як обов`язковість судового рішення, яка закріплена у п. 7 ч. 2 ст. 2 ЦПК України та п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Тому є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що забезпечення позову шляхом заборони відібрання дітей у батька у даному випадку не відповідає наведеним нормам ст.ст. 2, 150 ЦПК.

З огляду на те, що при суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 11 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 21 вересня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.Ю. Тичкова.