ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3308/20 Справа № 212/8755/19 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року, ухваленого суддею Борис О.М. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 13 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ЦГЗК»), Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював у період з 15.07.1997 по 20.08.1999 монтером шляху у ПрАТ «ПівнГЗК» та з 13.10.2004 по 24.03.2005 прохідником та з 24.03.2005 по 20.02.2006 бурильником шпурів у підземних умовах у ПрАТ «ЦГЗК».

Внаслідок тривалої праці на підприємствах із шкідливими умовами праці він отримав професійні захворювання. Висновком МСЕК від 23.05.2019 позивачу первинно встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 65% за професійними захворюваннями: вібраційна хвороба, радикулопатія, хронічний бронхіт та встановлено третю групу інвалідності.

Вважає, що з вини підприємств, які не створили безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв`язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у зв`язку з задишкою при фізичному навантаженні, сильному кашлі, біллю у грудях та спині, тривалий процес лікування хронічних професійних захворювань, позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичних страждань, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування.

Просив стягнути з кожного відповідачів в рахунок відшкодування моральної шкоди одноразову суму в розмірі по 41 730 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі, відповідач ПрАТ «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить змінити оскаржуване судове рішення, зменшивши суму стягнутої судом моральної шкоди до 5000 грн.

При цьому, скаржник зазначає, що на підприємстві ПрАТ «ЦГЗК» позивач пропрацював шкідливих умовах короткий період часу, який становить 1 рік та 4 місяці, а в подальшому ОСОБА_1 в таких же шкідливих умовах продовжував працювати на іншому підприємстві ПрАТ «Суха Балка». Вказує, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність шкідливих факторів на підприємстві відповідача та вважає, що ПрАТ «ЦГЗК» не повинно нести відповідальність за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача іншими підприємствами, на яких працював ОСОБА_1 . Зазначає, що актом розслідування професійного захворювання від 25.03.2029 року не встановлено винних осіб підприємства відповідача, які б знаходились у причинному зв`язку із виникненням у позивача професійного захворювання та моральної шкоди. Скаржник наголошує на тому, що надані позивачем докази підтверджують наявність професійного захворювання і ніяким чином не підтверджують перенесення останнім моральних страждань, оскільки матеріали справи не містять висновків лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які начебто виникли у позивача в результаті професійного захворювання.

Окрім того, відповідач не погоджується із визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди та вважає, що його визначено з порушенням принципу розумної достатності.

Скаржник звертає увагу на те, що рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.07.2019 року у справі №212/4743/19 на користь позивача з іншого підприємства ПрАТ «Суха Балка» вже було стягнуто морально шкоду за отримане професійне захворювання в розмірі 80 000 грн., яка є значно вищою у порівнянні із судовою практикою з аналогічних прав. Вважає, стягнення з ПрАТ «ЦГЗК» моральної шкоди подвійним стягненням, що призвело до незаконного збагачення позивача та його адвоката. Відповідач вважає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та досліджені, наявні у справі докази, що є порушенням вимог ст..264 ЦПК України та підставою для зміни судового рішення.

В апеляційній скарзі, позивач ОСОБА_1 , вказує на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення та ставить питання про його зміну в частині повного задоволення, заявлених ним у позові вимог до обох відповідачів.

Скаржник не погоджується із висновком суду про те, що ним не було доведено наявність шкідливих умов праці на підприємстві ПрАТ «Суха Балка» у зв`язку із чим відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з цього підприємства. Позивач вказує що у його трудовій книжці в п.8.9 зроблено запис, що він працював в шкідливих умовах праці, з правом пільгового пенсійного забезпечення по списку №2.

Окрім того, позивач не погоджується із визначеним до стягнення розміром моральної шкоди та зазначає, що судом не враховано кількість та характер отриманих ним професійних захворювань, робота в шкідливих умовах праці, відсоток втрати професійної працездатності, групу інвалідності, стан його здоров`я, який не поліпшується, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля необхідні йому для поліпшення стану здоров`я. Вказує, що внаслідок праці на підприємствах відповідачів він отримав три професійні захворювання, втратив 65% професійної працездатності та йому встановлена третя група інвалідності у віці 43 років, у зв`язку із чим він не може працевлаштуватись на роботу через стан здоров`я, позбавлений права на отримання пенсії, так як він не досяг пенсійного віку та не має коштів на утримання своїх двох дітей. Позивач вважає, що розмір стягнутої судом моральної шкоди не відповідає його фактичним стражданням, які він переносить у зв`язку із отриманими професійними захворюваннями.

Відзиви на апеляційні скарги сторін не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг сторін і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, тоді, як апеляційна скарга позивача не може бути задоволена, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у період з 02.11.2000р. по 28.02.2001р. - підземним гірничим робітником на ш.«Ювілейна», 12.03.2001р. - 08.10.2004р. - підземним прохідником на ш.«Ювілейна», 27.02.2006р. - 04.12.2018 ІНФОРМАЦІЯ_1 - підземним прохідником на ш.«Ювілейна» ПрАТ Суха Балка.

04.12.2018 року позивача було звільнено з ПрАТ Суха Балка за станом здоров`я, що перешкоджає роботі згідно п.2 ст.40 КЗпП України.

Також ОСОБА_1 працював у період з 15.07.1997 по 20.08.1999 монтером шляху у ПрАТ «ПівнГЗК» та з 13.10.2004 по 24.03.2005 прохідником та з 24.03.2005 по 20.02.2006 бурильником шпурів у підземних умовах у ПрАТ «ЦГЗК».

Внаслідок роботи у шкідливих умовах праці на у позивача було виявлено наступні професійні захворювання: 1) вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії локальної вібрації: виражений периферичний ангіодистонічний синдром верхніх кінцівок з частинами акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня), деформуючий остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого - другого ступеня); 2) радиколупатія попереково-крижова білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді періартрозу у колінних суглобах (ПФ першого-другого ступеня); 3) хронічний (пиловий) бронхіт. Легенева недостатність першого ступеня.

25 березня 2019 року комісією у складі: лікаря з гігієни праці відділу з питань гігієни праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, лікаря невропатолога-профпатолога Українського науково-дослідного інституту промислової медицини, директора з охорони праці, промислової безпеки та охорони навколишнього середовища ПрАТ Суха Балка, голови профспілки металургів та гірників України ПрАТ Суха Балка, технічного інспектора праці Криворізького міського комітету профспілки металургів та гірників України, страхового експерта з охорони праці відділу страхових експертів з охорони праці Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, було проведено розслідування випадку причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4.

У пункті 16 вказаного Акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 зазначено, що окрім профмаршруту прохідника на шахті «Ювілейна» ПАТ «Суха Балка» причиною професійних захворювань слугував професійний маршрут підземного прохідника і підземного бурильника шпурів шахти «ім. Орджонікідзе» ПрАТ «ЦГЗК».

Довідкою МСЕК №054614 від 23.05.2019 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності (40%- вібраційна хвороба, 15%-радикулопатія, 10%-хронічний бронхіт) з переоглядом та третю групу інвалідності.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні ОСОБА_1 вимоги керувався нормами статей 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем, виникли, зокрема і під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК», а отже наявні всі підстави, передбачені ст.237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи позивачу у стягненні моральної шкоди з іншого відповідача ПрАТ «ПівнГЗК», суд виходив з того, що позивачем не доведено, що під час його роботи у ПрАТ «ПівнГЗК» йому було створено неналежні умови праці, які призвели до виникнення у нього професійних захворювань, а відтак відсутні підстави з покладення на ПрАТ «ПівнГЗК» обов`язку з відшкодування моральної шкоди за ст.237-1 КЗпП України.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, погоджуючись у цій частині із доводами апеляційної скарги відповідача, та відповідно не може погодитись із доводами позивача щодо задоволення його позовних вимог в повному розмірі, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку.

Наведені вище норми закону свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку, причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала його праця, зокрема й на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК», що підтверджено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 25 березня 2019 року, де у пункті 16 зазначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут, зокрема на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК»:підземного прохідника і підземного бурильника шпурів шахти «ім. Орджонікідзе» в період часу з 13.04.2004 по 20.02.2006, що зокрема підтверджено і висновком лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 07 лютого 2019 року №247, де відображено професійний маршрут позивача, який має шкідливі умови праці на підприємстві відповідача, та робота на якому призвела до виникнення професійних захворювань у позивача (а.с.11-14).

З наведених вище підстав, колегія суддів не сприймає доводи відповідача про відсутність вини підприємства у виникненні професійних захворювань у позивача, до того ж, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Доводи позивача про наявність підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача - ПрАТ «ПівнГЗК», оскільки в його трудовій книжці зазначено про право пільгового пенсійного забезпечення за списком №2, колегія суддів відхиляє і повністю погоджується із висновком суду про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди з цього підприємства, оскільки вони спростовуються Актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 25.03.2019, де у пункту 16, який відображує обставини виникнення професійних захворювань ОСОБА_1 , умови праці останнього на ПрАТ «ПівнГЗК» у період з 15.07.1997 по 20.08.1999 монтером шляху не відображені, що свідчить про те, що профмаршрут на цьому підприємстві не призвів до виникнення у позивача вказаних в Акті професійних захворювань.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими.

Між тим, колегія суддів погоджується із доводами відповідача, що, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, оскільки не взяв до уваги конкретні обставини справи.

Так, наявним у справі актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 25 березня 2019 року, визначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут, зокрема на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК»:підземного прохідника і підземного бурильника шпурів шахти «ім. Орджонікідзе» в період часу з 13.04.2004 по 20.02.2006, що зокрема підтверджено і висновком лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 07 лютого 2019 року №247 де відображено професійний маршрут позивача, який має шкідливі умови праці на підприємстві відповідача, та робота на якому призвела до виникнення професійних захворювань у позивача (а.с.13).

Наведене свідчить про те, що позивач із 20 років 1 місяця праці в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК» пропрацював 1 рік 4 місяців, інший більший період часу ОСОБА_1 працював в таких же умовах шкідливих факторів на підприємстві ПрАТ «Суха Балка», тобто на виникнення у позивача професійних захворювань вплинула його праця не тільки на підприємстві відповідача, а й на іншому підприємстві, з якого вже стягнута моральна шкода за рішенням суду в розмірі 80 000 грн., у зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 15 000 грн. є завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності виваженості та справедливості.

З огляду на те, що при ухваленні судового рішення, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині зменшення розміру моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів враховує роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, бере до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями, який становить 65%, встановлення третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посадах пов`язаних з виникненням професійних захворювань, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали і вважає за доцільне зменшити, визначений судом розмір моральної шкоди з 15 000 грн. (п`ятнадцяти тисяч.) до 5 000 грн. (п`яти тисяч грн.).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», задовольнити, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь позивача ОСОБА_1 , зменшивши його з 15 000 грн. (п`ятнадцяти тисяч) до 5 000 (п`яти тисяч) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: