РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16.09.2020 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря Мацко Х.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про знесення самочинно встановленої цегляної перегородки в коридорі загального користування -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якому просив зобов`язати відповідачів усунути перешкоди позивачу в користуванні загальним коридором будинку АДРЕСА_1 та квартирою АДРЕСА_1 в зазначеному будинку шляхом зобов`язання відповідачів за власні кошти знести самочинно встановлену цегляну перегородку в коридорі загального користування на другому поверсі сходової клітки під індексом І/21,40 м.кв та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі в 2018-му році самочинно, без дозвільних документів встановили цегляну перегородку в коридорі загального користування на 2-му поверсі сходової клітки під індексом І/21,40 м.кв. зазначеного будинку, чим відгородили частину сходової клітки розмірами 1,77х1,50 м. Добровільно демонтувати цегляну перегородку відповідачі відмовились, тому позивач просить суд зобов`язати відповідачів демонтувати та стягнути судові витрати.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позов підтримує повністю, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та просить такий позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи та не подали відзив, а тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача у заяві.

Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без дозвільних документів встановили цегляну перегородку в коридорі загального користування на 2-му поверсі сходової клітки під індексом І/21,40 м.кв. зазначеного будинку, чим відгородили частину сходової клітки розмірами 1,77 м х 1,50 м.

Факт проведення відповідачами самочинного влаштування цегляної перегородки підтверджується: листом ЛКП «Сонячне» від 27.03.2018р. №143; протоколом №13 про порушення ст. 150 КУпАП від 27.03.2018р., складеним посадовими особами ЛКП «Сонячне» щодо ОСОБА_3 ; постановою №83 від 12.04.2018р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП за встановлення зазначеної перегородки; актом комісії ЛКП «Сонячне» від 01.07.2018р.; копією поверхового плану складеного ЛКП «Сонячне»; листом ЛКП «Сонячне» від 02.08.2018р. №494; витягом з протоколу засідання міжвідомчої комісії в Франківському районі №24 параграф 05 від 14.08.2018р.; розпорядженням Франківської районної адміністрації від 22.08.2018р. №421.

Судом встановлено, що перегородка збудована відповідачами незаконно без отримання дозволу та згоди сусідів, про що свідчить позов ОСОБА_1 розпорядження Франківської районної адміністрації від 22.08.2018р. №421 та постанова про притягнення до відповідальності одного з відповідачів.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав №36557750 від 05.12.2012р., квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить позивачу.

Згідно довідки ЛКП «Сонячне» №1379 від 27.03.2018р. в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані відповідач ОСОБА_2 (власник) та його син відповідач ОСОБА_3 .

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.

У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

У постанові Кабінету Міністрів України від 24січня 2006року №45«Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8жовтня 1992року №572» зазначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ч. 1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотриманням встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-530цс16.

У сенсі положень статті 391 ЦК України власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має доказати факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном; особа, яка створює перешкоди відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки.

Факт незаконного встановлення перегородки у загальному коридорі підтверджено матеріалами у справі, наданими позивачем, постановою про притягнення до адміністративної відповідальності та розпорядження Франківської районної адмінстрації.

Згідно з ч. 2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015року №417-VIII (далі за текстом Закон № 417-VIII), а саме п. 6 ч. 1 ст. 1 визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Частинами 1 та 2 ст. 5 вищевказаного Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

За приписами п. 1 ч. 1 ст.6 Закону №417-VIII співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Верховний Суд у своїх правових позиціях по справі про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні приміщенням вказував, що суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном та про зобов`язання відповідачів здійснити демонтаж цегляної перегородки в коридорі загального користування, позивач посилалася на те, що внаслідок встановлення такої перегородки яка є в безпосередньому фізичному контакті з квартирою позивача, його обмеженов можливості вільно переміщуватись в коридорі, заносити великогабаритні речі в кварртиру, перегородка впливає на санітарний, протипожежний та технічний стан загального коридору, перешкоджає вільній вентиляції та попаданню сонячного світла.

До обов`язків співвласників зазначеного вище Закону за п. 6 ч. 1 ст. 7 віднесено забезпечення додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин, а за ч. 2 вказаної статті кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Пунктом 1.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій/, затвердженого Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005року встановлені Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень.

Зокрема п.1.4.1 визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

До елементів перепланування жилих приміщень за п. 1.4.3 належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Не допускається за другим абзацем п. 1.4.4 перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі.

Враховуючи наведені вище норми, приписи ч. 2 ст. 382 ЦК України, суд приходить до висновку, що власники квартир, як і інші власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, приміщення загального користування коридором.

Таке спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Враховуючи вище вказане, факт наявності перешкод у користуванні майном позивачем встановлено, а тому відповідно суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу представник позивача посилається на виконання договору Адвокатським бюро ''Довгань та партнери'' договір про надання правової допомоги №1/02 від 03 лютого 2020 року, адвокату Довганю Володимиру Ігоровичу, яким надано позивачу необхідну правову допомогу на загальну суму 4700,00 грн., а саме: аналіз наявних у позивача документів, судової практики та оцінка правових підстав подання позову -800,00 грн., збір доказів, підготовка та складання позовної заяви і подача її до суду -1200,00 грн., представництво позивача в суді ( 3 судових засідання *900,00 грн.)- 2700,00 грн та просить стягнути 3800,00 грн. ( три тисячі всімсот) витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат представником позивача надано належним чином завірені копії наступних документів:договір про надання правової допомоги №1/02 від 03.02.2020 року, додаткова угода 31 від 13.04.2020 року, рахунок на оплату послуг №1/20 від 06 квітня 2020 року на суму 2500,00 грн., рахунок на оплату послуг №2/20 від 06 серпня 2020 року на суму 1300,00 грн., квитанцію банку про оплату послуг в розмірі 2500,80 грн. від 06.04.2020 року, квитанцію банку про оплату послуг в розмірі 1300,00 грн. від 06.08.2020 року.

У зв`язку з тим, що 16 вересня 2020 року судове засідання відбулось без участі представника позивача, суд вважає, що обгрунтованим та пропорційним до предмету спору є розмір судових витрат 3800,00 грн. ( три тисячі вісімсот грн.)

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Виходячи з наведеного слід солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір на користь ОСОБА_1 у судові витрати розмірі 3800 ( три тисячі вісімсот) грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги було задоволено у повному обсязі, а позивач сплатив суму судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 12, 76- 89, 133, 141, 259, 263-265,284 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуваннізагальним коридором будинку АДРЕСА_1 та квартирою АДРЕСА_1 в зазначеному будинку шляхом їх зобов`язання за власні кошти знести самочинно встановлену цегляну перегородку в коридорі загального користування на другому поверсі сходової клітки під індексом І/21,40 м.кв.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.) сплачений ним відповідно до квитанції від 06.04.2020 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 3800,00 грн. ) три тисячі вісімсот грн.)

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Дата складення повного судового рішення -16.09.2020 року.

Сторони у справі -

позивач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1

відповідач - ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ,зареєстрований за адресою АДРЕСА_1

Суддя Мартинишин М.О.