Справа № 147/1326/19
Провадження № 4-с/147/2/20
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

17 вересня 2020 року смт. Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Натальчук О.А., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) Репенка О.С.,

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення головного державного виконавця Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) Репенка О.С. щодо неврахування заборгованості по договору позики в рахунок вартості нереалізованого майна комплексу будівель та споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 , за ціною третіх торгів.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як визначено в абз. 2 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 6 від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина п`ята статті 82 Закону про виконавче провадження).

У скарзі ОСОБА_1 просить визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) Репенка О.С. щодо неврахування заборгованості по договору позики в рахунок вартості нереалізованого майна комплексу будівель та споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 , за ціною третіх торгів та зобов`язати державного виконавця врахувати заборгованість по договору позики у розмірі 124376,20 грн. в рахунок вартості нереалізованого майна комплексу будівель та споруд, загальною площею 1023,1 кв. м., розташованого по АДРЕСА_1 , за ціною третіх торгів 269290 грн.

До матеріалів скарги долучив: копію судового наказу №147/289/19; копію судового наказу по справі №147/1326/19; копію судового наказу по справі №147/141/18; копію посвідчення по трудових спорах від 19.08.2020 р.; копію постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 27.11.2019 р. в рамках виконавчого провадження №59837437 з вимогою про сплату боргу №Ю-11-17, де стягувачем зазначено ГУДФС у Вінницькій області, документ видав: ГУДФС у Вінницькій області; протоколи про проведення електронних торгів; повідомлення головного державного виконавця від 10.09.2020 р., яке просить визнати ОСОБА_1 неправомірним.

У статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів ДВС, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Такий висновок підтверджений у частині першій статті 74 Закону «Про виконавче провадження» , згідно з якою рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

До суду звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на рішення головного державного виконавця Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) в рамках ВП № 59837437, де стягувачем зазначено ГУДФС у Вінницькій області, боржником: Тростянецька МШБ ПМК №51, орган, що видав документ: ГУДФС у Вінницькій області.

Тобто в цьому випадку ОСОБА_1 оскаржив дії державного виконавця щодо виконання не судового рішення, а рішень виданих іншим органом.

Імперативною нормою закону установлено оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших (не судових) органів (посадових осіб) шляхом подання скарги до відповідного адміністративного суду.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про неможливість розгляду даної скарги в порядку цивільного судочинства та про підсудність зазначеної справи адміністративному суду.

Дана позиція узгоджується з позицією Велика Палата Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 213/2012/16.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК суд відмовляє у відкриті провадження у справі, якщо позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відповідність до ч. 5 ст. 186 ЦПК України суддя вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що для розгляду даної скарги він може звернутися до адміністративного суду у порядку, визначеному КАС України.

На підставі викладеного, та керуючись п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 186 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) Репенка О.С.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя О.А. Натальчук