Справа № 203/2866/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Левченко О.О.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2009 року їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Крім неї, в квартирі зареєстровані її син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 та її колишній чоловік ОСОБА_2 , шлюб з яким було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.04.2020 року. Останній з травня 2019 року в квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні майна не приймає. Особистих речей відповідача в квартирі не має та він квартирою не цікавиться. Наявність реєстрації останнього в квартирі перешкоджає їй вільно розпоряджатись та користуватись майном, оформити субсидію. В зв`язку з цим, позивачка просила визнати відповідача таким, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В наданій заяві позивачка просила розглянути справу без її участі, зазначивши про підтримання позову.

Відповідач в наданій до суду заяві зазначив про визнання позову та просив його задовольнити. За судовою повісткою-повідомленням до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Враховуючи подані сторонами заяви, визнання позову відповідачем, суд у відповідності до положень ст.ст.200,211,223,247 ЦПК України визнав за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності сторін, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, за наявними матеріали справи.

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2009 року позивачці на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно довідки №8559 від 17.09.2020 року у вказаній квартирі крім позивачки на теперішній час значаться зареєстрованими її син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 та колишній чоловік позивачки - ОСОБА_2 , з яким позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2010 року та який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.04.2020 року.

Як зазначено в позовній заяві, вбачається з акту від 23.07.2020 року та визнано відповідачем, з травня 2019 року останній в квартирі за зазначеною вище адресою не проживає, особистих речей не залишив, участі в утриманні майна не приймає, комунальні платежі не сплачує.

У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до термінів, наведених в ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була набута позивачкою у приватну власність до реєстрації шлюбу з відповідачем, а тому на неї не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя.

Шлюб між сторонами було розірвано та відповідач втратив статус члена сім`ї позивачки.

З травня 2019 року відповідача в квартирі не проживає, особистих речей не залишив, участі в утриманні майна не приймає, комунальні платежі не сплачує.

Будь-яких обставин, які б свідчили про його тимчасову відсутність, або чинення перешкод відповідачу в проживанні з боку позивачки, під час розгляду справи не встановлено.

В зв`язку з цим, оскільки відповідач добровільної залишив житлове приміщення, що належить на праві особистої приватної власності позивачці, не проживає в квартирі на протязі більше одного року, проте з реєстрації в квартирі в добровільному порядку не знявся, що створює позивачці перешкоди у вільному користуванні майном та реалізації прав власника, перешкоджає оформленню субсидії, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, визнавши відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.150 ЖК України, ст.ст.16,319,321,383,391 ЦК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст.4,5,10-13,76-82,141,200,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18 вересня 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак