Постанова

Іменем України

08 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 752/7739/18

провадження № 61-7723св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенко Д. Р., Невідомої Т. О., від 18 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 05 грудня 2012 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній був наданий кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок несвоєчасної сплати боржником щомісячних платежів за користування кредитними коштами виникла заборгованість, яка станом на 28 лютого 2018 року становила 34 136,86 грн, яка складається із: 118,61 грн - заборгованість за кредитом; 27 316,49 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 600 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн та 1 601,76 грн - штрафи (фіксована частина та процентна складова відповідно), яку банк просив стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області у складі судді Кравченка М. В. від 13 листопада 2018 року у задоволенні позову

АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем кредитних коштів, позивач не надав суду будь-яких підтверджуючих документів щодо обґрунтування свого розрахунку заборгованості, зокрема, первинної бухгалтерської документації; Умови та Правила банківських послуг та Тарифи банку, Правила користування платіжною карткою не підписані відповідачем, а в зазначеній позивачем анкеті-заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 листопада 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову

АТ КБ «ПриватБанк».

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судпершої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач у своїх письмових поясненнях визнала факт укладення договору, факт отримання кредитної карти, факт користування кредитними коштами. За правилами частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У даному випадку підстав для сумніву апеляційний суд не вбачав, оскільки визнані

ОСОБА_1 обставини підтверджуються наявними письмовими доказами - кредитною історією відповідача.

Разом з тим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову банку у зв`язку із пропуском ним строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив фактичні обставини справи, оскільки не перевірив строк дії картки, виданої відповідачу, який був встановлений до жовтня 2016 року, у зв`язку із чим неправильно визначив початок перебігу строку позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу

У червні 2019 року від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк», в якому вона посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 грудня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу наданий кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За розрахунком банку станом на 28 лютого 2018 року за відповідачем утворилась заборгованість за вказаним договором у розмірі 34 136,86 грн, яка складається із: 118,61 грн - заборгованість за кредитом; 27 316,49 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 600 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн та 1 601,76 грн - штрафи (фіксована частина та процентна складова відповідно).

Відповідно до розрахунку банку заборгованість має статус простроченої станом на 30 квітня 2014 року (а. с. 7).

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України закредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК Українизобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Установивши, що позичальник з 30 квітня 2014 року не виконувала зобов`язань за укладеним з АТ КБ «ПриватБанк» договором щодо погашення заборгованості та внесення щомісячних платежів, а з позовом до суду банк звернувся лише у 13 квітня 2018 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі (а. с. 112).

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що

ОСОБА_1 було видано картку зі строком її дії до жовтня

2016 року, не заслуговують на увагу, оскільки належних та допустимих доказів перевипуску платіжної картки, видачі її відповідачу та користування нею позичальником матеріали справи не містять.

Посилаючись в касаційній сказі на те, що матеріали справи містять довідку про видані відповідачу картки, заявник не зазначає, на якому аркуші справи вона знаходиться. Водночас, до позовної заяви банком відповідної довідки не додавав (а. с. 3-41), не приєднував в якості доказу під час розгляду справи в суді першої інстанції, на її наявність не посилався й в апеляційній скарзі

(а. с. 136-140). При цьому позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина перша статті 83 ЦПК України).

Верховний Суд не може прийняти до уваги надану банком на стадії касаційного перегляду судових рішень зазначену довідку, оскільки відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду

від 18 березня 2019 року- без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара