ЄУН № 337/1147/20
Провадження № 2/337/948/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді - Сидорової М.В.,

за участю секретаря Нетяги М.І.,

представника позивача Євтушенко О.В.,

представника відповідача Харламова Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води),

ВСТАНОВИВ:

26.03.2020р. до суду надійшов вказаний позов, який Концерн «Міські теплові мережі» мотивує тим, що він є виконавцем послуг з виробництва та постачання централізованого опалення та постачання теплової енергії призначеної для централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню, яке мешкає в житловому фонді міста Запоріжжя. Відповідачка є споживачем цих послуг, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності, підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. За період з жовтня 2015 року по травень 2017 року позивач надав відповідачці за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 16767,56 грн., яку відповідачка добровільно сплачувати не бажає. В зв`язку з цим, в червні 2017 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаний період. 20.06.2017р. Ленінським районним судом м.Запоріжжя було видано судовий наказ про стягнення такої заборгованості, але за заявою боржника, 30.01.2020р. раніше виданий судовий наказ було скасовано. На даний час заборгованість відповідачкою не сплачена.

Просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) в сумі 16767,56 грн.

Ухвалою суду від 01.04.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

10.04.2020р. від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона в задоволені позову просить відмовити в повному обсязі в зв`язку з недоведеністю розміру заборгованості за послуги з теплопостачання та постачання гарячої води, зокрема, вважає: невірним розрахунок заборгованості з централізованого опалення на площу квартири АДРЕСА_2 в розмірі 72,13 кв.м., в той час коли опалювальна площа її квартири становить 69,9 кв.м.; невірним розрахунок заборгованості за послугу з постачання гарячої води у квартиру, в якій ніхто не зареєстрований і опломбовані засоби обліку гарячої води відсутні; необґрунтованим розрахунок заборгованості за теплопостачання, оскільки квартира відповідачки знаходиться в багатоквартирному будинку, який має тепловий лічильник, спожита теплова енергія розподіляється між житловими та нежитловими приміщеннями, тому розмір заявленої до стягнення суми напряму залежить від розміру спожитої теплової енергії у нежитлових приміщеннях, але розрахунок відповідних даних не містить, зокрема відсутні вихідні дані щодо розподілу теплової енергії. Крім того вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого відповідачка вказує у даному відзиві.

29.05.2020р. від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій вказано, що позивач при здійсненні нарахувань за послуги з централізованого опалення використовує показник опалювальної площі квартири 72,13 кв.м. від загальної площі 73,06 кв.м. відповідно до відомостей, що були занесені в програму ПАТ «Запоріжзв`язоксервіс», а саме до того як став самостійно проводити бухгалтерський облік по особовим рахункам споживачів після ліквідації Єдиної абонентської служби в м.Запоріжжі та передачі в електронному вигляді у програмному комплексі інформацію щодо сформованих особових рахунків споживачів, в тому числі по житловим приміщенням будинку АДРЕСА_3 . Відповідачка після переобладнання квартири не надала до теплопостачальної організації відомості та проектно-технічну документацію щодо зміни площі квартири, тому підстави для здійснення перерахунку за минулі періоди відсутні. Крім того, копія технічної документації на квартиру, яка додана відповідачкою до відзиву, викликає сумнів та є незрозумілою з яких підстав відбулось зменшення загальної площі квартири.

Щодо нарахування оплати за послугу з постачання гарячої води (підігріву питної води) зазначає, що за відсутності зареєстрованих в установленому законом порядку мешканців квартири та відсутності індивідуального пристрою обліку ГВП, виконавець послуг здійснює нарахування за відповідну комунальну послугу згідно кількості осіб на яких оформлено право власності на приміщення. Від послуги з постачання гарячої води в квартиру відповідачки, остання не відмовлялась, тому послуга постачання гарячої води в квартиру відповідачки подається і вона повинна таку послугу оплачувати.

Щодо розрахунку заборгованості за теплопостачання зазначив, що багатоквартирний будинок, в якому знаходиться квартира відповідачки, має як нежитлові приміщення так і житлові квартири, облаштований засобом обліку теплової енергії. Нарахування оплати проводилося позивачем, виходячи з показань будинкового лічильника за вирахуванням кількості спожитих Гкал власниками нежитлових приміщень; різниця покладалася на власників квартир. Кількість Гкал, що припадає на житлову площу квартир, множиться на тариф та ділиться на площу 2718,45 кв.м. (загальна опалювальна площа квартир), результат дорівнює вартості 1 кв.м опалювальної площі в поточному місяці. Водночас, при підрахунку кількості спожитої теплової енергії в нежитлових приміщеннях, крім показників загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії на опалення, врахувуються: показники індивідуальних пристроїв комерційного обліку теплової енергії нежитлових приміщень; в разі відсутності таких пристроїв відповідно до теплового навантаження, визначеного в договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді; наявність збільшення/зменшення в нежитлових приміщеннях споживачів обсягу споживання теплової енергії, що погоджено з теплопостачальною організацією.

Крім того заперечив про пропуск позивачем позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачки в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснив, що позов є необґрунтованим, зокрема в частині розрахунку заборгованості за теплопостачання, враховуючи ту обставину, що квартира відповідачки знаходиться в багатоквартирному будинку, який має тепловий лічильник, спожита теплова енергія розподіляється між житловими та нежитловими приміщеннями, розмір заявленої до стягнення суми залежить від розміру спожитої теплової енергії у нежитлових приміщеннях, однак позивач детального розрахунку спожитої теплової енергії у нежитлових приміщеннях не надає, що свідчить про недоведеність позовних вимог. Просив в задоволені позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 317, ч. 4 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України установлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017р., який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом 1 ч.1 ст.20 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з п.5 ч.2 ст.7, ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017р. (введений в дію з 01.05.2019р.), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до п.10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі Правила №630), в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Відповідно до п.11 Правил №630, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Згідно з п.12 Правил №630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас (пункт 2 Правил № 630).

Згідно з п.18 Правил №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з п.20, 21 Правил №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно з п.29 Правил №630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі, зокрема, тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Згідно з п.30 Правил №630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Суд встановив, що Концерн «Міські теплові мережі» () зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб.

Основним предметом діяльності Концерну «МТМ» є виробництво та постачання теплової енергії для обігріву житла, а також для побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій і її збут.

Квартира АДРЕСА_2 , який підключений до мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання і оснащений приладом обліку теплової енергії. Квартира індивідуальними засобами обліку спожитої теплової енергії та гарячої води не обладнана.

Власником квартири АДРЕСА_2 з 11.04.2011 року є ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з реєстраційними даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, загальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 72,38 кв.м., житлова площа - 27,4 кв.м.

Відповідно до даних, які містяться в технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_2 , в січні 2011 року відбулось перепланування квартири з трикімнатної в двокімнатну з загальною площею 72,38 кв.м., корисною площею 69,9 кв.м.

Розрахунок за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання між споживачем власником квартири ОСОБА_1 і обслуговуючою компанією Концерном «МТМ» обліковується за особовим рахунком № НОМЕР_1 . В квартирі ніхто не зареєстрований..

Вказані обставині ніким зі сторін не оспорюються.

Відповідно до даних особового рахунку № НОМЕР_1 , заборгованість споживача ОСОБА_1 за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води з урахуванням опалювальної площі 72,13 кв.м. (загальної площі 73,06 кв.м.) за період 01.10.2015 року по 31.05.2017 року становить 16767,56 грн., в т.ч. за теплопостачання 16223,53 грн., гаряче водопостачанням 544,03 грн.

З наданої позивачем виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що споживачем оплата за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаний період жодного разу не здійснювалась.

Також судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30.01.2020р. скасовано судовий наказ від 20.06.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_1 , як власник квартири АДРЕСА_2 , і відповідно споживач комунальних послуг, в порушення вищенаведених норм діючого законодавства, неналежним чином виконувала свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01.10.2015 року по 31.05.2017 року утворилась заборгованість, яку позивач має право вимагати в судовому порядку.

При цьому, суд виходить з того, що вказана квартира відповідачки була підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період надавались, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачка до позивача не зверталась, факт отримання вказаних послуг не спростовано, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачка за них оплату не здійснювала.

Водночас суд враховує, що між відповідачкою та Концерном «МТМ» відсутній письмовий договір, але відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачку обов`язку оплачувати надані їй послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 12-153гс18.

Таким чином, оскільки відповідачка зобов`язання своєчасно оплачувати надані послуги не виконувала, за період з 01.10.2015 року по 31.05.2017 року має заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг (послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води), суд прийшов до висновку про необхідність стягнення виниклої заборгованості на користь позивача.

Перевіряючи розрахунок заборгованості за послуги опалення, суд враховує, що розрахунок спожитого централізованого опалення здійснений за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, який обраховує фактичну кількість теплової енергії, що йде на опалення усього будинку.

Для розрахунку плати за послугу з централізованого опалення квартири відповідачки спочатку позивачем визначався обсяг Гкал, що були витрачені для обігріву 1 кв.м., для чого різницю між загальним обсягом спожитих Гкал за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії за розрахунковий період та обсягом теплової енергії, спожитої нежитловими приміщеннями будинку, ділилась на опалювальну площу житлової частини (квартир) будинку.

Далі, для визначення спожитого обсягу Гкал конкретною квартирою, кількість Гкал, що були витрачені для обігріву 1 кв.м., множилось на опалювальну площу квартири. Вартість послуги з централізованого опалення для конкретної квартири визначалась шляхом множення спожитих Гкал цією квартирою на встановлений тариф.

При вирішенні даного спору суд враховує, що обсяг спожитої теплової енергії в нежитлових приміщеннях за кожний розрахунковий період не може бути однаковим, оскільки при підрахунку кількості спожитої теплової енергії в нежитлових приміщеннях, крім показників загально-будинкового приладу обліку теплової енергії на опалення потрібно враховувати: показники індивідуальних пристроїв комерційного обліку теплової енергії нежитлових приміщень; в разі відсутності таких пристроїв - теплове навантаження, визначене в договорі з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді; наявність збільшення/зменшення в нежитлових приміщеннях споживачів обсягу споживання теплової енергії, що погоджується з теплопостачальною організацією.

Таким чином доводи представника відповідачки щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості в частині розподілу теплової енергії між нежитловими та житловими приміщеннями є безпідставними та не приймаються до уваги при ухвалення даного рішення.

При цьому, перевіряючи розрахунок заборгованості за послуги теплопостачання, суд враховує, що плата за централізоване опалення розраховується з урахуванням опалюваної площі (об`єму) квартири.

З розрахунку, який наданий позивачем, вбачається, що плата за опалення розрахована виходячи з 72,13 кв.м опалювальної площі (73,06 кв.м. загальної площі) та за період з 01.10.2015р. по 31.05.2017р. становить 16223,53 грн.

Водночас, як встановлено судом, після перепланування в січні 2011 року, квартира АДРЕСА_2 має загальну площу 72,38 кв.м., корисну площу 69,9 кв.м.

Таким чином розрахунок заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання за вказаний період повинен проводитися виходячи з корисної площі квартири, яка опалюється, тобто з 69,9 кв.м., і за розрахунками суду така заборгованість становить 15734,44 грн. (з розрахунку: вартість 1 кв.м. опалювальної площі квартири за кожний місяць х 69,9 кв.м: за жовтень 2015р. вартість 3,1931 грн. х 69,9 кв.м. + листопад 2015р. 8,6969х69,9 + грудень 2015р. 12,3292х69,9 + січень 2016р. 19,3332х69,9 + лютий 2016р. 12,6710х69,9 + березень 2016р. 10,1368х69,9 + квітень 2016р. 1,1676х69,9 + жовтень 2016 10,2458х69,9 + листопад 2016р. 18,7214х69,9 + грудень 2016р. 34,7810х69,9 + січень 2017р. 37,1949х69,9 + лютий 2017р. 37,2899х69,9 + березень 2017р. 19,3386х69,9).

Наданий Концерном «МТМ» розрахунок заборгованості за послуги централізованого теплопостачання, в частині визначення опалювальної площі квартири відповідачки - 72,13 кв.м, суд вважає таким, що призводить до надмірних і необґрунтованих нарахувань плати за надані послуги.

В даному випадку суд врахує, що власником вказаної квартири ОСОБА_1 стала в квітні 2011 року, а перепланування квартири, в наслідок чого могла змінитися корисна площа, відбулось ще в січні 2011 року, тобто за часи попереднього власника.

У зв`язку з цим твердження представника позивача про те, що відповідачка, як власник квартири, здійснюючи перепланування, в подальшому не надала до теплопостачальної організації відомостей та проектно-технічної документації щодо зміни площі приміщення, є безпідставними.

Перевіряючи розрахунок заборгованості за послуги централізованого гарячого водопостачання, суд враховує, що нарахування такої плати здійснено відповідно до п.10, 21 Правил №630, за змістом яких плата за послуги у разі відсутності приладу обліку води нараховується за нормативами (нормами) споживання, тобто такі дії позивача є правомірними.

Доводи представника відповідачки про безпідставність такого нарахування через те, що в квартирі ніхто не зареєстрований, суд не приймає до уваги, оскільки відсутність реєстрації мешканців в квартирі, не свідчить про те, що такі послуги в квартиру не надавались та ніким не споживались. ОСОБА_1 , як власник квартири має право на володіння, користування та розпоряджання своїм житловим приміщенням, є учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг, відсутність її реєстрації у вказаній квартирі, не звільняє її як власника майна від обов`язку оплачувати користування житло-комунальними послугами. Крім того, як вже зазначалось, відповідачка з приводу відсутності такої послуги до позивача не зверталась, факт отримання вказаних послуг не спростовано, за спожиті послуги нарахована плата, однак відповідачка оплату за таку послугу не здійснювала.

Також суд враховує, що у спірний період діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV і відповідно до п.6 ч.1 ст.20 цього Закону, споживач мав право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні.

Дані, що відповідачка зверталась до позивача з приводу її відсутності, а також відсутності інших мешканців у квартирі, матеріали справи не містять, тому підстави для здійснення перерахунку заборгованості за вказаний період з урахуванням зареєстрованих мешканців квартири, відсутні.

Таким чином позовні вимоги Концерну «МТМ» підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період 01.10.2015 року по 31.05.2017 року в загальній сумі 16 278,47 грн., в т.ч. за теплопостачання 15734,44 грн., гаряче водопостачанням 544,03 грн.

Що стосується строків позовної давності суд приходить до наступного.

Згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Частиною 1 ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ, відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України, є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному, так і наказному провадженні, подання кредитором заяви про видачу судового наказу перериває строк позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в червні 2017 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказані комунальні послуги.

20.06.2017р. Ленінським районним судом м.Запоріжжя було розглянуто заяву стягувача та видано судовий наказ, який 30.01.2020р. було скасовано.

26.03.2020р. даний позов надійшов до суду.

В даному випадку звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу відповідно до вимог ч.2,3 ст. 264 ЦК України перервало перебіг строку позовної давності і з моменту прийняття ухвали про скасування судового наказу він почався заново.

За вказаних обставин суд вважає, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) в межах 3-річного строку позовної давності, підстав для відмови в позові через пропуск строку позовної давності суд не знаходить.

На підставі всього вищевикладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно сумі задоволених вимог, а саме в розмірі 2041,04 грн. (з розрахунку: 16767,56 грн х 100% : 16278, 47 = 97,1 %; 97,1% х 2102 грн. : 100 % = 2041,04 грн.)

Повний текст рішення складено 17.09.2020р.

Керуючись ст.15,16, 509, 525, 526, 530, 610, 611 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. №630, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місце знаходження: м.Запоріжжя, вул.Гвардійська, буд.137, , р/р НОМЕР_3 , установа банку - філія Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з 01.10.2015 року по 31.05.2017 року в загальній сумі 16278 (шістнадцять тисяч двісті сімдесят вісім) грн. 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (місце знаходження: м.Запоріжжя, вул.Гвардійська, буд.137, , р/р НОМЕР_4 в ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478) судові витрати по сплаті судового збору 2041 (дві тисячі сорок одну) грн. 04 коп.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Сидорова