КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/5463/2020 Головуючий у 1-й інстанції: Пінкевич Н.С.
369/2275/16-ц Доповідач-Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та відновлення становища, що існувало до порушення, -

у с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд зобов`язати відповідачів звільнити землі загального користування (водоохоронну зону річки Горенка) та не чинити перешкоди вільному проходу до його земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому зазначав, що йому на підставі договору купівлі-продажувід 17.10.2006 рокута державного акту на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0643га по АДРЕСА_1 . Він як власник земельної ділянки розпочав будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд. Будівництво ведеться на підставі рішення ради та повідомлення про початок будівництва. Прохід до його земельної ділянки та будівлі можливий вздовж річки через водоохоронну зону по землях сільської ради. Однак, він вимушений ходити та завозити будівельні матеріали через земельну ділянку сусідки ОСОБА_4 , чим створює їй незручності. Скористатись проходом, який пролягає по землях сільської ради, не має можливості, оскільки ця земельна ділянка самовільно захоплена ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . ОСОБА_5 спочатку загородила не належні їй землі сільської ради, висунувши огорожу на 4м, впритул до річки, а потім самовільно поклала на захоплену землю віконні рами. ОСОБА_2 також самовільно зайняв землі сільської ради, встановивши МАФ та засипав частину річки побутовим сміттям, чим повністю перегородив прохід. За захистом свого права він звернувся до сільської ради та рішенням ради було зобов`язано ОСОБА_2 звільнити землі сільської ради (водоохоронну зону річки Горенка), ОСОБА_5 звільнити землі сільської ради, прибравши вікна та демонтування огорожі та встановлення її відповідно до державного акту. Також рішенням сільської ради відповідачі були оштрафовані, але рішення ради вони так і не виконали. У добровільному порядку відповідачі не бажають відновити його порушене право. Уважає своє право порушеним та таким, що підлягає судовому захисту.

18 квітня 2016 року ОСОБА_5 пред`явила зустрічний позов, у якому зазначала, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки ще з 1995 року. У 2010 році ОСОБА_1 став її сусідомта почав робити незаконний насип грунту висотою майже 2 метри, будувати в водоохоронній зоні річки Горенка бетонну стіну-опору (фундамент для огорожі) та житловий будинок, забруднювати річку Горенка та її земельну ділянку. На її звернення в сільській раді жодного реагування не було. Бетонна опорна стіна для втримання насипного ґрунту стоїть частково на її земельній ділянці і повністю стоїть на спільній дренажній канаві, по якій завжди проходив стік підземних вод в річку Горенка . І тому всі ці підземні води накопичуються на її земельній ділянці, вимивають та заболочують її. З земельної ділянки ОСОБА_1 постійно стікає дощова та тала вода та підтоплює її земельну ділянку, перетворюючи її на болото. Земельна ділянка ОСОБА_1 ніколи не мала самостійного проходу до неї та знаходиться у водоохоронній зоні річки. Після отримання позовної заяви з доданими документами, вона ознайомилась з правовстановлюючими документами ОСОБА_1 на його земельну ділянку. Земельна ділянка, частину якої відповідач придбав, була надана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, оскільки на момент видачі на земельній ділянці вже знаходився будинок колишнього власника. При виділу в натурі своєї частини земельної ділянки та отримання державного акту було змінено цільове призначення земельної ділянки на «будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських будівель». Відсутня у відповідача згода на зміну цільового призначення. Тому порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення є підставою для визнання акту, визнання реєстрації недійсною. Вказала, що земельна ділянка, частину якої придбав ОСОБА_1 , була неподільною. На час відчуження частини, на земельній ділянці знаходися будинок колишнього власника, земельна ділянка мала проїзд, але після її поділу та відчуження частини, нова земельна ділянка ОСОБА_1 повністю вийшла відрізаною від будь-якого проїзду, межі нової земельної ділянки вона, як суміжний землевласник, не погоджувала. Отриманий державний акт відповідача виданий з порушеннями, оскільки земельна ділянка знаходиться в водоохоронній зоні, а цільове призначення спірної земельної ділянки - для будівництва. Про порушення свого права вона дізналась лише після отримання позову ОСОБА_1 з правовстановлюючими документами, тому вважає, що позов поданий в межах строків звернення до суду за захистом свого права.

Просила суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №789270 (кадастровий номер :01:003:0088), виданий ОСОБА_1 14 січня 2010 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №51; скасувати держану реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №789270 (кадастровий номер :01:003:0088), виданий ОСОБА_1 14 січня 2010 року Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №51; зобов`язати ОСОБА_1 відновити стан земельної ділянки площею 0,0643га, кадастровий номер :01:003:0088, що розташована в АДРЕСА_1 , який існував до порушення, шляхом знесення розташованого на ній об`єкту незавершеного будівництва, а саме: невведеного в експлуатацію індивідуального житлового будинку, загальною площею 65,52 кв.м, знесення капітальної стіни-опори (фундаменту) з огорожею, що розташована на межі (дренажній-водовідвідній канаві) з суміжною земельною ділянкою (кадастровий номер :01:003:0066), належній на праві власності ОСОБА_5 , а також шляхом прибирання з земельної ділянки штучно створеного ґрунтового насипу, протягом 90 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Уважає що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, не взяв до уваги надані ним докази щодо ухвалення Горенською сільською радою рішень щодо зобов`язання відповідачів звільнити землі сільської ради

Солодушко Р.І. рішення суду не оскаржувала, унаслідок чого перевірці судом апеляційної інстанції підлягає рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 ..

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі та Горенська сільська рада погоджуються із рішенням суду та вважають, що ОСОБА_1 не доведено, яким чином порушуються його права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 , обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Звертаючись з даним позовом ОСОБА_1 зазначав, що діями відповідачів порушуються його права як власника земельна ділянка площею 0,0643га по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0643га, що знаходиться на території АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:003:0088, на підставі укладеного договору купівлі-продажу 17 жовтня 2006 року та подальшого отримання державного акту на право власності на вищевказану земельну ділянку, виходив з того, що позивач належних та допустимих доказів того, що відповідачами чиняться перешкоди в доступі до його земельної ділянки суду не надав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

На підставі ст. 152 ЗК України землевласник або землекористувач може вимагати усунення яких-небудь порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванні заподіяного збитку.

Зважаючи на норми матеріального права, що регулюють правовідносини щодо захисту права власності особи, звернутися до суду з вимогою про усунення порушень права власності, має право власник земельної ділянки.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 07 листопада 2016 року, ОСОБА_1 було продано ОСОБА_6 , земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :01:003:0088, площею 0,0643 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), указаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дудкіною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №2227, також 07 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0088, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Дудкіною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №2223 ( формування Витягу відбулось 04.08.2020 року.

Тобто, з 07 листопада 2016 року власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та розташованого на ній будинку є ОСОБА_4 , а не ОСОБА_1 , позивач у даній справі.

Отже, на час пред`явлення ОСОБА_1 даного позову в березні 2018 року, він вже два роки не був власником земельної ділянки, за захистом права власності відповідно до якої, він звернувся до відповідачів з позовом.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , то він не є особою, яка має право звертатися з даним позовом.

Саме за вказаних обставин і підлягає залишенню без задоволення позов ОСОБА_1 ..

Проте, суд першої інстанції відмовивши у задоволенні даного позову з підстав того, що позивачем не доведено, що відповідачами чиняться перешкоди в доступі до його земельної ділянки, на вказане уваги не звернув, унаслідок чого мотивувальна частина рішення суду у вказаній частині підлягає зміні в редакції цієї постанови щодо підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 з залишенням рішення суду першої інстанції у решті без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2019 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук