Провадження № 2/263/507/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Налісної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 19 вересня 2019 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 , в якій банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 01 квітня 2013 року № б/н, яка складається із: заборгованості за кредитом - 8 038 грн. 83 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом з 01 квітня 2013 року по 01 квітня 2018 року у розмірі 118 998 грн. 10 коп., а також судові витрати у справі, які складаються із судового збору у розмірі 1 921 грн.

Вимоги позову банк мотивує тим, що відповідно до укладеного 01 квітня 2013 року договору № б/н із ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши заяву, позичальник висловила свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідач умови договору належним чином не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 20 серпня 2019 року становить 410 790 грн. 09 коп., у зв`язку із чим, керуючись положеннями ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст. ст. 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст. ст. 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 5, 14 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», банк, у межах заявлених вимог, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із заявленими вимогами, через свого представника - адвоката Калініченко А.В., подала відзив на позов, в якому указує, що 01 квітня 2013 року уклала кредитний договір з відповідачем, однак останніх 5 років, у період з 2014 року по 2020 рік включно, відповідач не перебувала на території України, оскільки проживала у Російській Федерації, у зв`язку з чим щомісячні платежі за кредитом особисто та/або через представників не сплачувала шість років, останній платіж за кредитом ОСОБА_1 сплатила у 2014 році. Факт перетину державного кордону відповідачем та, як наслідок, її відсутність на території України підтверджується відповіддю з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. У зв`язку з викладеними обставинами, посилаючись на положення ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України, відповідач просила відмовити у задоволенні позову саме з підстав спливу позовної давності.

Рух справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишений без руху, наданий позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленнями (викликом) сторін, призначені у справі судові засідання, роз`яснено сторонам право і строки для подачі відзиву на позов та відповіді на відзив.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Гребенюк О.С. до судового засідання не з`явився, у позові просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кілініченко А.В. до судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, у повному обсязі скористалися своїм правом на подачу відзиву на позов, тому суд у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне провести розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 127 036 грн. 93 коп.

Судом установлені наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Відповідно до анкети-заяви від 01 квітня 2013 року ОСОБА_1 ознайомилася із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку та просила надати послуги, а саме: оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка та цього дня отримала картку та пін-код, про що вказує його підпис в анкеті-заяві.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20 серпня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 410 790 грн. 09 коп. та складається із: заборгованості за кредитом - 8 038 грн. 83 коп.; заборгованості за процентами - 397 572 грн. 58 коп., у тому числі несплачені проценти на поточну заборгованість 13 грн. 84 коп., несплачені проценти на прострочену заборгованість - 397 558 грн. 74 коп.; комісія, у тому числі нарахована комісія - 5 178 грн. 68 коп.

Заборгованість до стягнення становить 127 036 грн. 93 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 8 038 грн. 83 коп., заборгованості за процентами з 01 квітня 2013 року по 01 квітня 2018 року - 118 998 грн. 10 коп.

Обставини щодо укладення кредитного договору на умовах, які зазначені банком у позові, визнані відповідачем, тому відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню.

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 12 лютого 2020 року № 0.184. у період з 11 лютого 2015 року по 06:00 год. 11 лютого 020 року, ОСОБА_1 виїхала через пункт пропуску Гоптівка 09 липня 2017 року.

Згідно з розрахунком заборгованості, який долучений банком до матеріалів справи, останній платіж для погашення заборгованості за кредитом, вчинений 17 липня 2015 року у розмірі 100 грн.

Банком до матеріалів справи долучений витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня 2010 року № СП-2010-256.

Мотиви суду.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У справі установлено, що сторони узгодили, що строк погашення процентів за кредитом здійснюється щомісячними платежами за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки Верховного Суду України містяться у постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та від 03 червня 2015 року № 6-31цс15.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 17 липня 2015 року перестала виконувати умови кредитного договору та відповідно припинила оплату будь-яких платежів, а кредитор звернувся до суду з вимогами 19 вересня 2019 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 20 серпня 2019 року.

Таким чином, станом на день звернення позивача до суду позовна давність сплинула, оскільки строк дії картки відповідає строку дії договору та строк договору закінчився 01 квітня 2016 року, банк з позовом звернувся до суду лише 19 вересня 2019 року, відповідачем заявлено про застосування позовної давності, внаслідок чого указані позовні вимоги задоволенню не підлягають саме з підстав спливу позовної давності.

Судом відхиляється та обставина, що сторони узгодили між собою збільшену позовну давність до 50 років, що передбачено п. 1.1.7.31 Умов та правил, як підставу для задоволення позову та відсутність підстав для застосування приписів ст. 267 ЦК України, з наступних обґрунтувань.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, у пункті 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не містять підпису відповідача.

У той же час, приписами статті 81 ЦПК України передбачено, що на кожну сторону покладається обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення цих обставин має місце лише у разі представлення суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, як це регламентовано ст. ст. 77 - 80 ЦПК України, на підставі яких відповідно до ст. 76 ЦПК України суд може встановити наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.

Однак банком не представлено суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови та правила надання банківських послуг ПАТ «ПриватБанк» не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та правила надання банківських послуг містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника.

У заяві позичальника від 01 квітня 2013 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності.

Отже, Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку позовної давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до 50 років. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали.

Указаний висновок узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 202/26885/13-ц, який відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України врахований судом.

З огляду на положення вищенаведених норм права, установлених судом обставин, необхідно дійти висновку про доведеність позивачем вимог та відповідно пропуск позовної давності за цими вимогами, про сплив якої та застосування наслідків заявлено відповідачем у справі, що дає підстави для відмови у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Розподіл судових витрат.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає, у зв`язку із відсутністю підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 207, 259, 252, 253, 254, 256, 261, 267, 526, 530, 610, 629, 631, 634, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 141, 176, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , МФО 305299, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , засоби зв`язку відсутні.

Суддя О.М.Музика