ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2020 року м. Кропивницький

справа № 552/1830/19

провадження № 22-ц/4809/759/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Чельник О.І., Черненка В.В.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31 січня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір - 2000» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, -

встановив:

У квітні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯВІР-2000» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь шкоду завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в порядку регрессу в розмірі 148 475,27 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 02 серпня 2016 року по 17 лютого 2017 року ОСОБА_1 працював водієм автотранспортних засобів у ТОВ «Явір - 2000». 19 лютого 2017 року близько 19 години 30 хвилин він, керуючи автомобілем Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності товариству, рухаючись по вул. Вокзальній в напрямку вул. Габдрахманова зі сторони вул. Віктора Чмиленка в м. Кропивницький, наближаючись до регульованого перехрестя вулиць Вокзальна та Івана Олінського, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме п.1.4, 1.5, 2.3 (б), нехтуючи вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, проявивши особисту неуважність, при намірі здійснити маневру повороту ліворуч з перетином зустрічної смуги руху, не надав перевагу у русі транспортному засобу ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напряму, тим самим створив аварійну ситуацію та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів.

Вказав, що в результаті ДТП пасажир та водій автомобіля ЗАЗ Lanos, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2018 року у справі № 404/2794/17, який набрав законної сили, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України.

Також зазначеним вироком суду було частково задоволено цивільні позови потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а цивільний позов ТОВ «Торговий дім «Ден Хім» був задоволений в повному обсязі. Судом вирішено стягнути з ТОВ «Явір - 2000» на користь ОСОБА_2 43 110,10 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 4 353,03 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди, на користь ТОВ «Торговий дім «Ден Хім» 109 327,44 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

За відповідними заявами потерпілих на виконання рішення суду з ТОВ «Явір - 2000» перерахувало на користь ОСОБА_2 на загальну суму відшкодування у розмірі 48 110,10 грн., ОСОБА_3 - 9 352,03 грн., користь ТОВ «Торговий дім «Ден Хім» - 109 327, 44 грн.

Крім того, автомобіль Renault Duster був застрахований власником згідно з договором № АК/0131941 від 30.08.2016 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

На підставі заяви товариства про виплату страхового відшкодування, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» перерахувала ТОВ «Явір - 2000» страхове відшкодування у розмірі 18 314,30 грн.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 як працівник ТОВ «Явір - 2000» несе повну матеріальну відповідальність перед товариством за шкоду завдану внаслідок ДТП та повинен відшкодувати в порядку регресу.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31 січня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯВІР-2000» в порядку регресу шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 148475 грн. 27 коп., судовий збір в розмірі 2227 грн. 13 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити. Зокрема вказує, що розмір матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, встановлений рішенням суду, що набрало законної сили та не може бути переглянутий страховиком або іншою юридичною чи фізичною особою. При цьому, у відповіді страховика ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» № 1/к/у від 05.10.2018 року розрахунок обґрунтованих витрат відшкодування потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ставляться під сумнів обставини, які досліджені судом та встановлені вироком суду, при цьому зовсім не йдеться про страхове відшкодування ТОВ «Торговий дім «Ден Хім», що думку відповідача свідчить про можливість не звернення ТОВ «Явір - 2000» до страховика із заявою про таке відшкодування, поклавши ці вимоги на нього, тим самим позбавивши його права на передбачене законом обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності. Також вказав, що ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» має бути залучена до участі у справі в якості третьої особи. При цьому, вважає, що він не несе повну матеріальну відповідальність перед підприємством, оскільки шкода внаслідок ДТП завдана третім особам. Також на думку відповідача витрати на правничу допомогу, які стягнуті оскаржуваним рішенням суду є недоведеними.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15 липня 2020 року до участі у справі залучено ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу з особового складу ТОВ «ЯВІР-2000» від 02.08.2016 року №50-К ОСОБА_1 прийнято водієм автотранспортних засобів з 03.08.2016 року з посадовим окладом 2200 грн. в місяць з випробувальним терміном один місяць.

Відповідно до витягу з наказу з особового складу ТОВ «ЯВІР-2000» від 17.02.2017 року №9-К ОСОБА_1 звільнено з посади водія автотранспортних засобів 22 лютого 2017 року за власним бажанням.

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.09.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та ухвалено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯВІР-2000» на користь ОСОБА_2 43110 грн. 10 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 4352 грн. 03 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. 00 коп. моральної шкоди, а також на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Ден Хім» 109327 грн. 44 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ЯВІР-2000» перераховані кошти потерпілим на відшкодування шкоди, що підтверджується платіжними дорученнями: за платіжним дорученням №2815 від 29.01.2019 року ОСОБА_2 перераховано 48110 грн. 10 коп., за платіжним дорученням №2816 від 29.01.2019 року ОСОБА_3 перераховано 9352 грн. 03 коп., за платіжним дорученням №2817 від 29.01.2019 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Ден Хім» перераховано 109327 грн. 44 коп.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЯВІР-2000».

Відповідно до полісу №АК/0131941 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Товариством з обмеженою відповідальністю «Явір-2000» було застраховано транспортний засіб Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 05.10.2018 року надано згоду на відшкодування ТОВ «ЯВІР-2000» на користь ОСОБА_3 витрат, пов`язаних з лікуванням в розмірі 4096 грн. 62 коп., моральної шкоди в розмірі 204 грн. 83 коп., на користь ОСОБА_2 витрат пов`язаних з лікуванням, в розмірі 13345 грн. 57 коп., моральної шкоди в розмірі 667 грн. 28 коп.

Згідно із ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними і рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають, зокрема, у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Таким чином, до правовідносин працівника та роботодавця з приводу матеріальної відповідальності за заподіяну шкоду слід застосовувати положення Глави ІХ КЗпП України.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно із ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу (загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників.

Положеннями статті 130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (частина 2 статті 130 КЗпП України).

Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

В свою чергу, випадки матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної працівниками з їх вини підприємству, установі, організації, передбачені у ст. 134 КЗпП України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Повна матеріальна відповідальність на цій підставі настає незалежно від виконуваної роботи або посади, яку обіймає працівник, і від того, чи укладено з ним договір про взяття на себе повної матеріальної відповідальності.

При розгляді справ за позовами про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода, заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом.

При винесенні виправдального вироку (закритті провадження у кримінальній справі) за відсутністю складу злочину суд, розглядаючи справу в порядку цивільного судочинства, вправі з інших передбачених законом підстав задовольнити позов у межах повного розміру заподіяної працівником шкоди.

Ствердження відповідача, що його діями не завдано майнової шкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Явір - 2000», оскільки кошти, виплачені в порядку регресу третім особам, до такої шкоди не відносяться, є безпідставним.

Трудове право містить поняття «прямої дійсної (матеріальної) шкоди».

За загальним правилом, за шкоду, заподіяну роботодавцеві при виконанні трудових обов`язків, працівники несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Під прямою дійсною шкодою розуміють втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Сюди не включаються лише неодержані або списані в доход держави прибутки.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 148 475,27 грн. в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем розміру витрат на правничу допомогу з огляду на таке.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Проаналізувавши надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, а саме детальний опис виконаних робіт адвокатом, договір № 7 про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг за договором та копії квитанцій про оплату правової допомоги за договором № 7, суд першої інстанції дійшов вірно визначив їх розмір та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.09.2020

Судді:

О.А.Письменний О.І. Чельник В.В. Черненко