Справа № 591/2839/20
Провадження № 2/577/1017/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області
в складі: головуючого судді Потій Н.В.,
за участю секретаря Подейко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позиції сторін.
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 07 липня 2014 року о 14 год. 50 хв. на перехресті вул. Конопляної та проспекту Ілліча в м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу HYUNDAI ACCENT, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу КАМАЗ 45143, д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , який згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №61 від 25.03.2014 року був призначений на посаду водія господарчого відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону. 30.01.2015 року військовим прокурором Харківського гарнізону Центрального регіону України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України винесено постанову про закриття кримінального провадження по справі. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С.Бокаріуса № 11583 від 28 листопада 2014 року в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля КАМАЗ 45143 ОСОБА_1 не відповідають вимогам п.п 12.4, 12.9, б) та 13.1. ПДР і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 81 молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, з 14 березня 2015 року виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 01.11.2017 року, справа 613/17/17-ц, з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 25 262 грн. 49 коп., судовий збір у розмірі 252 грн. 65 коп. Вказане судове рішення військовою частиною НОМЕР_1 виконане в добровільному порядку, про що свідчать платіжні доручення №758, 759 від 22.04.2019 року. Позивач вважає, що оскільки вказана шкода була заподіяна неправомірними діями ОСОБА_1 , а робітник несе відповідальність за свої дії перед підприємством (військовою частиною НОМЕР_1 ), право регресної вимоги до останнього виникає з часу виплати позивачем сум третій особі, а тому просить суд стягнути з ОСОБА_1 в порядку регресу на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2020 року позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, за підсудністю передано на розгляд до Конотопського міськрайонного суду.
Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 18 серпня 2020 року справу прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін у справі, судове засідання призначено для розгляду справи по суті призначено о 15:00 год. 17 вересня 2020 року.
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 надіслав клопотанням з проханням розгляд справи проводити у відсутності позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнав частково на суму перерахованого йому у липні 2014 року грошового забезпечення - 2712,40 грн.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №61 від 25 березня 2014 року солдата ОСОБА_1 , призначено на посаду водія господарчого відділення взводу матеріально - технічного забезпечення 3 реактивного артилерійського дивізіону (а.с.9).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про введення в стрій та закріплення особового складу за технікою» № 144 від 01 квітня 2014 року за солдатом ОСОБА_1 закріплено транспортний засіб KAMA3-45143, військовий номер НОМЕР_3 (а.с. 10).
28 листопада 2014 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса надано висновок судової автотехнічної експертизи № 11583 за матеріалами кримінального провадження № 0001236 за фактом зіткнення автомобіля КАМАЗ 45143 під керуванням водія ОСОБА_1 з автомобілем Hyundai Accent під керуванням водія ОСОБА_2 . Згідно вказаного висновку водій автомобіля КАМАЗ 45143 ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.12.3, 12.4 та 12.9 ПДР; мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем Hyundai Accent шляхом виконання вимог п.п. 12.3, 12.4 та 12.9б) ПДР України. (а.с. 14-28).
Згідно витягу із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_4 (по стройовій частині) № 81 від 14 березня 2015 молодшого сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командира 27 реактивного артилерійського полку від 06 березня 2015 року № 18 (по особовому складу) з служби за призовом у запас за підпунктом «а» пункту 3 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 14 березня 2015 року виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення (а.с. 29).
Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2017 року стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 25262 грн.49 коп., судовий збір у розмірі 252,65 грн. Зазначеним рішенням встановлено, що відповідно до змісту постанови постанови про закриття матеріалів кримінального провадження від 30 січня 2015 року, 07 липня 2014 року близько 14.45 год. військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_4 солдат ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем КАМАЗ 45143 в.н. НОМЕР_3 рухаючись по вул. Конопляній у м. Харкові в районі перехрестя з проспектом Ілліча скоїв зіткнення з технічно справним автомобілем Hyundai Accent д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Матеріали кримінального провадження №0001326 від 11 липня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутності в діянні складу зазначеного кримінального правопорушення. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 11583 від 28 листопада 2014 року, по показанням водія ОСОБА_2 в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля КАМАЗ 45143 ОСОБА_3 не відповідають вимогам п.п 12.4, 12.9, б) та 13.1. Правил дорожнього руху України і знаходяться , з технічної точки зору, в причинному звязку з виникненням даної дорожньо транспортної пригоди. В даному випадку технічна можливість уникнути даної дорожньо транспортної пригоди не визначалась діями водія автомобіля HYUNDAI ACCENT ОСОБА_2 , а повністю залежала від дій водія автомобіля КАМАЗ 45143 ОСОБА_1 (а.с. 35 37).
Відповідно до платіжного доручення № 759 від 22 квітня 2019 року, в/ч НОМЕР_1 перераховано 25262,49 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди (а.с.39)
Згідно із карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 останньому у липні 2014 року було нараховано 2784,40 грн. грошового забезпечення (а.с.61-62).

ІV. Норми права.
У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.
Згідно з нормою частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».
За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси тощо.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року за № 243/95-ВР (яке діяло на час дорожньо-транспортної пригоди, за участю відповідача) визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами (пункт 1 вказаного Положення).
Згідно із пунктом 7 вказаного Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.
У пункті 8 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, зазначено, що залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Як передбачено пунктом 10 вказаного Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Разом з тим, вимогами пункту 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: - умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; - приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; - заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; - дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; - недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Таким чином, підставою для розмежування виду матеріальної відповідальності, яка може бути покладена на військовослужбовця за заподіяну ним шкоду, а саме: повна або обмежена матеріальна відповідальність є, зокрема, форма вини (умисна чи з необережності), за якої було заподіяно шкоду, а також характер суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та наявність тих чи інших обставин, за яких було заподіяно шкоду.
V. Оцінка суду.
Дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог, а саме стягнення з відповідача в порядку регресу на користь позивача шкоди, заподіяної ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 у липні 2014 року (тобто на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди) в розмірі 2784,80 грн. Такого висновку суд дійшов з тих підстав, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку нести повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду, як це передбачено п.13 вищезазначеного Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі. Так, у позовній заяві позивач зазначає, що кримінальне провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 липня 2014 року, за участю транспортного засобу КАМАЗ 45143, в.н. НОМЕР_3 , під керуванням військовослужбовця ОСОБА_1 за ч.1 ст.415 КК України було закрито військовим прокурором 30 січня 2015 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказана обставина також встановлена рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 01.11.2017 року у справі № 613/17/17 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) бюро України, військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів того, що шкоду відповідачем було спричинено внаслідок умисних протиправних дій, чи внаслідок перебування особи в нетверезому стані, підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності відсутні. Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019, на який посилається позивач, не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки його норми не діяли на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 07 липня 2014 року, за участю відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено на 11 % (2784,80 * 100 % / 25515,14 грн), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 231,22 грн. (11 % від 2102 грн).
Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

Позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , р/р НОМЕР_6 в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Сумській області) 2784,80 грн. (дві тисячі сімсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 231,22 грн. (двісті тридцять одну гривню двадцять дві копійки) судового збору.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено 21 вересня 2020 року.

Суддя Потій Н. В.