Справа № 473/4791/19
Провадження № 22ц/812/534/20 Головуючий у 1-ї інстанції Лузан Л.В.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

4 березня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

(надалі - ТОВ «Споживчий центр»)

на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Лузан Л.В. в місті Вознесенську Миколаївської області о 9 годині 29 хвилин зі складанням його повного тексту 22 січня 2020 року, по справі

за позовом

ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 2 916,00 грн. заборгованості за договором.

Позивач зазначав, що він, як кредитор, уклав 7 листопада 2018 року з позичальником ОСОБА_1 в електронної формі договір кредитування №07.11.2018-, на підставі якого відповідач отримав у позику 2 200 грн., за користування якою повинен був одноразово сплатити проценти в сумі 616 грн..

Між тим своєчасно обов`язок у встановлений договором строк у 14 днів відповідач не виконав.

Тому 29 листопада 2018 року, у порядку перекредитування, між сторонами укладено в електронній формі договір №29.11.2018-010000240, за яким відповідач строком через 14 днів повинен повернути кредитору отриману позику в сумі 2200,00 грн., зі сплатою 616,00 грн. процентів за користування кредитом.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 1 листопада 2019 року утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 2 916,00 грн., яка складається з: основного боргу у сумі 1 200,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 616,00 грн., та частково штрафу в розмірі 1 100, грн., який позивач просить стягнути з суми штрафу, нарахованому за весь період прострочення з 14 грудня 2018 року по 1 листопада 2019 року в загальному розмірі 11 713 грн. 36 коп..

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2020 року, в якому виправлено описку ухвалою того ж суду від 22 січня 2020 року, позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 816,00 грн. та 1 191 грн. 02 коп. судових витрат.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що право кредитора нараховувати обумовлену в договорі неустойку (штраф) припиняється після спливу визначеного ним строку кредитування або у разі пред`явлення позовних вимог до позичальника, а тому не знайшов підстав для задоволення вимог про стягнення штрафу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Споживчий центр», посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині незадоволених вимог щодо стягнення штрафу, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог в повному обсязі, в іншій частині залишити рішення без змін.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення штрафу, зроблений внаслідок невірного встановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, а також суперечить нормам Цивільного кодексу України, посилаючись при цьому на відповідну судову практику

Зазначав, що в порушення вимог процесуального закону судом неправомірно ухвалено заочне рішення, оскільки позивачем згода на таке не надана.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 2 березня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 вищевказаного Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 зазначеного Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва про реєстрацію є фінансовою установою, яка здійснює діяльність інші види кредитування (а.с.27-28).

Згідно з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) ТОВ «Споживчий центр» вона є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України укласти договір позики на умовах, що встановлені Товариством, розміщені на сайті кредитора і застосовуються у разі подання фізичною особою заявки на сайті кредитора з обранням умов та їх схвалення кредитором за допомогою відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

Відповідно до заявки про ознайомлення та прийняття умов кредитного договору, яка є невід`ємною частиною оферти, заявник підтвердив, що однозначно і безумовно прийняв (акцептував) пропозицію про укладення кредитного договору та підписав даний акцепт одноразовим ідентифікатором кодом смс-повідомлення.

Відповідно до пунктів 11.4, 11.6 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальник підтверджує, що вказаний ним при реєстрації номер телефону належить виключно позичальнику, не переданий та не буде переданий у користування та/або володіння та/або розпорядження будь-яким особам, саме цей номер телефону використовується та буде використовуватись позичальником при виконанні умов даного договору, вчиненні будь яких операцій за ним. Позичальник зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість для третіх осіб здійснити доступ та/або використати номер телефону, зазначений при реєстрації позичальника у інформаційній системі. Позичальник несе ризик та негативні наслідки втрати , незаконного володіння, технічного перехоплення, тощо. Ризик і несанкціоноване використання номеру телефону несе виключно позичальник. Будь-яку особу, яка використала такі засоби, кредитор безумовно вважає позичальником, і не несе відповідальності, якщо це не відповідає дійсності ( а.с.6-8).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 7 листопада 2018 року, у встановленому вказаними заявкою та пропозицією порядку, а також у відповідності до Закону «Про електронну комерцію», ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 строком на 14 календарних днів уклали кредитний договір за заявкою в електронній формі №07.11.2018- на суму 2 200 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 616,00 грн., що становить 28% за фіксованою незмінюваною процентною ставкою, на підтвердження прийняття заяви на видачу кредиту позивачем було надіслано відповідачу підтвердження укладення договору на вищевказаних умовах (а.с.9-10).

Цього ж дня вказана сума позики була перерахована відповідачу на його платіжну картку (а.с.11), що підтверджується відповідним платіжним документом та відповіддю ТОВ ФК «Елаєнс» та ПАТ «Альфа-банк» (а.с. 49-52).

29 листопада 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено новий кредитний договір № 29.11.2018-010000240 шляхом оформлення заявки на видачу кредиту на тих же умовах для перекредитування його за попередньою заявкою та зарахування рівних зустрічних однорідних вимог, які не були ним виконані за попереднім кредитним договором.

Згідно з розрахунком позивача відповідач належним чином не виконав умов договору та позику не повернув, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 1 листопада 2019 року у сумі 2 916,00 грн., з яких 1 200 грн. основного боргу, 616,00 грн. заборгованості за процентами та 1 100,00 грн. штрафу (а.с.5).

Нарахування в частині тіла позики та процентів сторонами не оспорюється, стягнуто судом на користь кредитора, та не є предметом апеляційного перегляду.

Одночасно наданий кредитором розрахунок в частині періоду нарахування штрафу суперечить умовам кредитного договору та нормам чинного законодавства виходячи з наступного.

Так, відповідно до пункту 5.4. пропозиції про укладення кредитного договору у випадку невиконання позичальником грошових зобов`язань за договором, кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2% починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу визначається законом.

В той же час за положеннями пункту 8.1. цього ж договору, він діє протягом 28 днів, а закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, Касаційного цивільного суду у постанові від 8 травня 2019 року у справі №520/16880/14-ц, право кредитодавця нараховувати обумовлену договором неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначений штраф за умовами пропозиції розраховується за кожен день прострочки виконання зобов`язання.

За такого, позикодавець вправі нараховувати штраф тільки за 14 днів, що лишились від дня повернення кредиту з процентами за користування ним, та до закінчення строку дії договору, а тому на думку колегії суддів складає за цей час загальну суму в 508 грн. 48 коп..

Тому, з огляду на вищенаведену правову позицію ВП ВС, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення частини нарахованого позивачем штрафу.

За такого рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшив загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню, стягнув додатково суму штрафу в розмірі 508 грн. 48 коп..

Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків. В тому числі посилання позивача на порушення судом порядку ухвалення заочного рішення, яке не вплинуло на висновки суду по суті справи.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції, часткове стягнення суми штрафу в розмірі 508 грн. 48 коп., внаслідок чого з позичальника підлягає стягненню загальна сума заборгованості у розмірі 2 324 грн. 48 коп..

У відповідності до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України також слід змінити судове рішення в частині розподілу судових витрат, в залежності від пропорційності задоволення позовних вимог. Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1531 грн. 32 коп., та апеляційної інстанції в розмірі 1331 грн. 98 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» задовольнити частково.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2 324 грн. 48 коп. заборгованості за кредитним договором № 29.11.2018-010000240 та 1531 грн 32 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1331 грн 98 коп. судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова