Ухвала

21 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 757/5917/19-ц

провадження № 61-10747ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 16 043 грн 53 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку, що складає 100 265 грн 66 коп., компенсаційні втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати 2 234 грн 97 коп. відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 № 159, а також моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07 квітня 1986 року вона була прийнята на посаду техніка згідно з наказом № 200/л від 07 квітня 1986 року до Державного підприємства «Донецька залізниця».

Відповідно до наказу № 293/ос від 01 грудня 2011 року була переведена на посаду інженера-технолога 2 категорії виробничого відділу впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень інформаційно-обчислювального центру ДП «Донецька залізниця».

З 08 серпня 2016 року згідно з наказом № 2/ос від 05 серпня 2016 року, у зв`язку з реорганізацією Державного підприємства «Донецька залізниця» продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді інженера-технолога 2 категорії з окладом в розмірі 4 591 грн.

01 березня 2017 року згідно з наказом № 21 від 21 березня 2017 року оклад було збільшено до 5 649 грн.

20 березня 2017 року згідно з наказами № 236/ДНД від 17 березня 2017 року, № 19/ІОЦ від 17 березня 2017 року було встановлено простій робітника виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр».

06 червня 2017 року позивача було звільнено на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін на підставі наказу від 01 червня 2017 року №1199/ДН-ос.

Відповідно до пункту 2 Статуту ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою КМУ від 02 вересня 2015 року № 735, ПАТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

В день звільнення позивачу була видана трудова книжка, але не виплачена заборгованість по заробітній платі за період:

- липень 2016 року - 2 280,09 грн;

- з 16 березня 2017 року по 06 червня 2017 року - 13 763, 44 грн.

Єдиною останньою виплатою ПАТ «Укрзалізниця» є 1 400 грн за вирахуванням податків, які нараховані у розрахунку заробітної плати за березень 2017 року і видані у серпні 2017 року за накладною у касі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» місто Лиман.

У зв`язку із зазначеним, просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в загальному розмірі 16 043,53 грн, а також (враховуючи заяву про збільшення позовних вимог) у відповідності до положень статті 117 КЗпП України, стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 138 066,35 грн.

Також позивач посилається на те, що у зв`язку з невиплатою заробітної плати в день звільнення відповідач повинен сплатити їй суму компенсації відповідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 у розмірі 2 234 грн 97 коп.

Крім того, зазначила, що в результаті порушення відповідачем її трудових прав на своєчасне отримання розрахунку при звільненні, їй було спричинено моральної шкоди, розмір якої вона оцінює в 3 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 15 824 грн 24 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 07 червня 2017 року по 30 червня 2019 року в розмірі 113 761 грн 92 коп.; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1 913 грн 22 коп., а також моральну шкоду у розмірі 500 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Українська залізниця» - Комісарової Альони Вікторівни - залишено без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року залишено без змін.

17 липня 2020 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у вказаній вище справі, в якій просило скасувати оскаржувану судові рішення в частині стягнення заробітної плати за липень 2016 року та за період з 16 березня 2017 року по 06 червня 2017 року; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 липня 2017 року по 30 червня 2019 року у сумі 113 761,92 грн; компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1 913,22 грн та моральної шкоди у розмірі 500 грн та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Предметом спору в цій справі є стягнення нарахованої, але не виплаченої заборгованості із заробітної плати 16 043,53 грн; суми середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 138 066,35 грн; компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 2 234,97 грн та моральної шкоди у розмірі 3 000 грн, тобто ціна позову у даній справі складає 159 344,85 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100=210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а) і в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для касаційного перегляду судових рішень, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Українська залізниця» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання про зупинення виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська