ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №592/6996/20

Номер провадження 22-ц/816/1919/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савостян Надії Вікторівни на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 липня 2020 року в складі судді Косолап М.М., ухваленого в м. Суми,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», мотивуючи вимоги тим, що він перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання». 11.02.2019 року його було звільнено за власним бажанням, але повного розрахунку з ним проведено не було. Зазначає, що внаслідок порушення його прав відповідачем, було порушено звичайний для позивача уклад життя та завдано йому моральних страждань. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 11766,93 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 51646 грн. 42 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 грн. 00 коп. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 11766 грн. 93 коп.

Стягнуто з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 12.02.2019 по 05.06.2020 включно у розмірі 30000 грн. 00 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Стягнуто з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави судовий збір в сумі 2522 грн. 40 коп.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у встановлені строки не виплачував заробітну плату, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі. Також, вказана обставина є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, однак, з урахуванням принципу співмірності, суд вважав за необхідне визначити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30000 грн. Крім того, враховуючи обсяг страждань позивача, тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках та їх негативні наслідки через невиплату заробітної плати, суд визначив розмір завданої позивачу моральної шкоди в сумі 1000 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Савостян Н.В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день подання позову складає 51646 грн. 42 коп. Вказує, що при частковому задоволенні позову суд помилково застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, зроблену в постанові від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц, відповідно до якої суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум в повному обсязі чи частково, оскільки спір по справі № 761/9584/15-ц стосувався іншого предмету позовних вимог, а по справі були встановлені судом інші фактичні обставини. Крім того, порушення права позивача на оплату праці призвело до завдання йому маральних страждань, що полягали у зміні звичайного для позивача укладу життя, переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, він є пенсіонером за віком і невиплата заборгованості по заробітній платі та не сплата ЄСВ унеможливила перерахунок його пенсії, а тому суд безпідставно знизив суму відшкодування маральної шкоди.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України в не оскаржуваній частині апеляційним судом не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 8-10).

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що у день звільнення позивача з роботи відповідач не провів виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, тому на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин правовий висновок, що зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц, оскільки у вказаному правовому висновку Велика Палата Верховного Суду сформувала критерії, за яких суд має право зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Водночас, колегія суддів зазначає, що станом на день звернення позивача до суду, заборгованість перед ним по заробітній платі сплачено не було, а тому апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, оскільки відповідачем продовжуються порушуватися права позивача на отримання заробітної плати.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно визначеного судом розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, з огляду на тривалість вимушених змін у життєвих стосунках позивача та їх негативних наслідках пов`язаних з невиплатою заробітної плати з вини відповідача та з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що резолютивну частину рішення суду першої інстанції, в частині суми стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку, на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376,375 ЦПК України необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 51646 грн. 42 коп., в іншій оскарженій частині рішення залишити без змін.

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача з підприємства підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд справи у розмірі 1170 грн. 52 коп.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі «Азюковська проти України» (заява № 2693/18) який визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи, що виникла з трудових правовідносин. Суд не знайшов порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки спір стосується саме виплат у трудових правовідносинах, тому, відповідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України, апеляційний суд визнає дану справу малозначною через незначну її складність.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савостян Надії Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 липня 2020 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за затримку розрахунку в період з 12.02.2019 по 05.06.2020 включно змінити з «30 000,00 грн» на « 51 646 грн 42 коп.»

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 липня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 1170 грн 52 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г.Хвостик