Суддя Зяброва О. Г.
Провадження № 2/644/351/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Зябрової О.Г.,

за участі секретаря судових засідань - Лагір А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Бакшеєвої А.В.,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу №644/10641/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, яким просить суд визнати нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1 . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем по справі позивач перебувала у шлюбі, який був зареєстрований 16.06.2017 року Московським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 564. Під час шлюбу нею за особисті кошти, було придбане нерухоме майно - двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі - продажу від 06.11.2017 року, право власності на яку зареєстроване за позивачем. Кошти для придбання спільного житла є її особистими коштами, а саме: частину вона отримала від продажу належної їй на праві власності частки майна, іншу частину надали їй батьки, про що існувала домовленість, яка підтверджується розпискою. Однак, відповідач категорично заперечує проти того, що спірна квартира є особистою власністю позивача, тому вона вимушена звернутись до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.01.2020 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В підготовчому засіданні 10.02.2020 року представником відповідача адвокатом Какосян Т.М. подано від імені відповідача відзив на позов, в якому просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

10.02.2020 року через канцелярію суду відповідач ОСОБА_3 надав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить суд заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії направлені на відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також 10.02.2020 року відповідач - ОСОБА_1 через канцелярію суду подав зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування зустрічних вимог посилається на те, що 16.06.2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який на даний час розірваний, за ініціативою ОСОБА_1 . В той час, коли він був на заробітках за кордоном, для здобуття грошей для сім`ї, ОСОБА_1 вирішила розлучитись, обгрунтовуючи це тим, що він не мав постійного місця роботи та не забезпечував родину, що не відповідає дійсності. До реєстрації шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того ОСОБА_1 ще має малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від попереднього шлюбу, яку він завжди приймав, як власну дитину. За час спільного проживання та шлюбу ОСОБА_1 придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 . Спірне житлове приміщення придбане на їх із дружиною спільні кошти. Відповідач зазначає, що вони із ОСОБА_1 фактично проживали разом із 2011 року, однак шлюб зареєстрували тільки у 2017 році. Під час спільного проживання вони обидва працювали, робили спільні накопичення, в подальшому спільними зусиллями покращували житло, робили ремонт, сплачували комунальні послуги. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовляється добровільно здійснити поділ зазначеної квартири він вимушений звернутись до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Ухвалою Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 11.02.2020 року зустрічну позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Орджонікідзевського райсуду м. Харкова від 11.02.2020 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено. Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії, направлені на відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

24.02.2020 року відповідачем ОСОБА_3 через канцелярію суду надано квитанцію про сплату судового збору, на виконання ухвали від 11.02.2020 року про залишення зустрічного позову без руху.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом свій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити та пояснила, що вони з відповідачем стали мешкати разом з моменту придбання квартири, до цього часу вона з дітьми мешкала в квартирі батьків, відповідач мешкав окремо, в квартирі його батьків. Оскільки жити їм було ніде, її батьки продали їх спільну квартиру та віддали їй 1/3 вартості квартири, як її долю та батько добавив їй ще грошові кошти у розмірі еквівалентному 2000 доларів США, і разом вона отримала 340000 гривень за продаж квартири 05.10.2017р. А 06.11.2017р. вона придбала спірну квартиру за суму 350480 грн. Сумісно з відповідачем вони мешкали після купівлі квартири до кінця 2018 року, потім вона поїхала знову мешкати до матері. Чоловік ніяких коштів на придбання квартири не надавав. На час придбання квартири вона перебувала у декретній відпустці до чотирьох років. Тому вважає, що квартири АДРЕСА_2 належить тільки їй, оскільки придбана за кошти її батьків та її особисті кошти. В задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити.

Представник позивача за основним позовом - адвокат Бакшеєва А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, підтримавши пояснення позивача. В задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідач за основним позовом - ОСОБА_3 в судове засіданні не з`явився, повідомлявся про дату та час розгляду справи своєчасно та належним чином.

В судовому засіданні представник відповідача за основним позовом - адвокат Какосян Т.М. зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити, пояснила, що сторони проживали постійно разом з 2011 року, ще до того, як народилась спільна дитина, а шлюб зареєстрували в 2017 році, обидва працювали, разом робили накопичення грошей, відповідач ОСОБА_3 працював до придбання житла, надавав грошові кошти для придбання спірного житлового приміщення. Після його придбання робив там ремонт за власні кошти, сплачував за комунальні послуги та купував техніку та меблі у квартиру.

Суд, вислухавши позивача та її представника за основним позовом, представника відповідача за основним позовом, свідків - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що 16.06.2017 року між сторонами по справі укладений шлюб, який було зареєстроване Московським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління устриці у Харківській області, актовий запис № 564, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу.

До реєстрації шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 1145, батьком дитини зазначено ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Також 06.07.2018 року у вищезазначене свідоцтво про народження внесено відомості щодо зміни прізвища матері, а саме: ОСОБА_12 змінено на ОСОБА_13 , що підтверджується копією повного витягу в Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 21.12.2018 року.

Крім того, позивач має дитину від попереднього шлюбу - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції.

06.11.2017 року ОСОБА_1 придбала житлове приміщення, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 43. 4 кв.м., АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 06.11.2017 року, квартира придбана за 350 480 гривень, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіною Т.В.

Відповідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_1 , зареєстроване у реєстрі прав власності на житло за № 23200755.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача за основним позовом ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , пояснили, що є батьками позивача ОСОБА_1 , підтвердили факт передачі грошових коштів за продаж квартири своїй дочці, а саме - продали квартиру втрьох за 19500 доларів США, тобто по 6500 доларів США на кожного, у доньки своя частка, мати віддала свою частку, ще батько додав 2000 доларів США від продажу свої частки, для придбання спірної квартири. Також пояснили суду, що дійсно при розлученні домовились про розподіл майна, дружині залишилась квартира по АДРЕСА_3 . Належна на праві спільної власності квартира підлягала продажу саме для придбання житла доньці.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_8 повідомили, що дійсно у 2017 році навесні були присутні при укладанні письмового договору між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про розподіл майна при їх розлученні. Їх запросили до дому, де жила родина, оскільки вони є рідними братом та сестрою сторін угоди, де подружжя домовилось розділити майно, набуте під час шлюб, наступним чином: ОСОБА_10 не претендує на частину квартири, що була придбану період шлюбу між ним та ОСОБА_11 , що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , а ОСОБА_11 , в свою чергу зобов`язалась передати свою частку у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_5 та зобов`язується не чинити перешкод у її продажі. Розписку складав власноруч ОСОБА_10 .

Дані обставини підтверджуються наступними доказами.

05.10.2017 року було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козелько Т.М., відповідно до якого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 продали, а ОСОБА_16 придбала у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 . Квартира належала продавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про на нерухоме майно, видане відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 19.10.2004 року. Продаж вчинено за 511 000 гривень.

Відповідно до письмового договору від 18.05.2017 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подружжя розподілило спільне майно наступним чином: ОСОБА_10 не претендує на частину квартири, що була придбана у період шлюбу між ним та ОСОБА_11 , що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , а ОСОБА_11 , в свою чергу зобов`язалась передати свою частку у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_5 доньці ОСОБА_15 та зобов`язується не чинити перешкод у її продажі. Вказаний договір було підписано у присутності свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 .

Таким чином, на підставі зібраних по справі доказів, суд приходить до висновку про те, що придбання спірного житла, а саме: двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено за особисті кошти позивача ОСОБА_1 , які вона отримала за продаж частини належної їй квартири АДРЕСА_6 та від батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Такий висновок викладений у постанові Верховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2020 року у справі № 367/3800/14-ц, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст. 60 СК вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Надаючи оцінку доказам, наданим відповідачем на підтвердження належності спірного майна до спільної сумісної власності подружжя, суд зазначає наступне.

Щодо копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, вказана довідка вказує на реєстрацію відповідача за основним позовом ОСОБА_3 , як фізичної особи - підприємця, однак не дає можливості для встановлення розміру його доходів.

Інші довідки, а саме: копія довідки від 15.01.2019 року, про те, що ОСОБА_3 дійсно працює в КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на посаді водія автотранспортних засобів з 15.06.2018 року, копія довідки від 15.11.2019 року, про те, що ОСОБА_3 дійсно працює в СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» з 30.10.2019 року на посаді водія-експедитора, надані на підтвердження того факту, що відповідач працював у період шлюбу, суд не приймає до уваги, оскільки вони відносяться до періоду після придбання житла, також в них не зазначено безпосередньо розмір заробітної плати отриманий відповідачем, та не є доказами, що несуть інформацію щодо предмета доказування.

Щодо товарних чеків на придбання будівельних матеріалів, суд також не приймає до уваги вказані докази, оскільки вони не надають підстави для висновку про джерела коштів, які використані для придбання спірного жила, а можуть слугувати виключно доказом поліпшення майна, однак даної вимоги суду не заявлено.

Свідки, допитані судом з боку відповідача за основним позовом, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 надали судові пояснення щодо проживання подружжя, свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що надавала грошові кошти на придбання спірного житла у розмірі 1800 доларів США, що подружжя проживало разом до реєстрації шлюбу. Однак не змогла пояснити за яку суму було придбане житло, джерела вказаних коштів, фінансового стану родини до придбання житла та де саме працював її син до придбання житла та які кошти він отримував. Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він допомагав робити відповідачу ремонт у спірній квартирі, вже після її придбання. Щодо того, за чиї кошти було придбане дане житло, свідок не обізнаний.

Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би надавав підстави вважати, що він брав участь коштами або працею в набутті спірної квартири.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_1 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 .

Згідно ч.1, 2 п.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позивачем за первісним позовом при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 3650. 80 грн., суд стягує з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 3650. 80 грн.

Витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом покладаються на позивача, оскільки в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом судом відмовлено, судові витрати у вигляді сплати судового збору суд відносить за рахунок позивача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 57, 60 СК України , суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя - задовольнити.

Визнати нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3650. 80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунакаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідний суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Позивач (за основним позовом): ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач (за основним позовом): ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення виготовлено 21 вересня 2020 року.

Суддя: О.Г. Зяброва