ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1826/18
Провадження № 2/210/83/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"26" лютого 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

секретаря судового засідання Семко Н. А.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ПрАТ СК «України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 4 травня 2016 року приблизно о 17-30 годин відповідач ОСОБА_4 , рухаючись на автомобілі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 по вулиці Хабаровській з боку вулиці Олєйнікова в бік вулиці Якіра у м. Кривому Розі, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 ПДР України та не надав переваги у русі позивачу, оскільки він прямував на власному автомобілі КІА Sportage реєстраційний номер НОМЕР_3 головною дорогою, в результаті чого з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода.

В результаті даної ДТП пасажири автомобіля ВАЗ 2107 під керування відповідача ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження. За даним фактом відкрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст.286 КК України.

Вина ОСОБА_4 та обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2018 року, згідно якого він був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача позивачу завдано значної матеріальної шкоди через пошкодження автомобіля 225532,50 грн., а також моральної шкоди 5000 грн.

Відповідач з позовом не погодився, зазначив, що згідно вироку суду у справі №210/3215/16-к потерпілими особами є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , проте позивач не отримав тілесних ушкоджень та не є потерпілим. Крім того відповідач не погодився із посиланням позивача на матеріали кримінального провадження, зокрема на акт оцінки транспортного засобу, оскільки вказаний доказ не підтверджує спричинені матеріальні збитки. Крім того, сторона відповідача вважає недоведеним факт спричинення моральної шкоди позивачу. На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити стягнення матеріальних збитків в частині, визначеної шкоди у експертному висновку, а саме 119944,93 грн., а також моральну шкоду у повному обсязі.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження №210/3215/16-к вислухавши пояснення сторін по справі, слід дійти наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, згідно вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.02.2018 року у справі №210/3215/16-к, ОСОБА_4 , 04.05.2016року приблизно в 16 годин 45 хвилин, в світлий час доби, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з трьома пасажирами у салоні, рухався по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини другорядної дороги вул. Хабаровська, позначеної дорожніми знаками пріоритету 2.1 "Надати дорогу", з боку вул. Косіра в бік вул. Якіра, наближаючись до нерегульованого світлофором перехрестя вул. Якіра та вул. Хабаровська в Дзержинському районі, м. Кривого Рогу.

В цей же час, по проїжджій частині головної дороги вул. Якіра, позначеної дорожнім знаком пріоритету 2.3 «Головна дорога», з боку пр. Металургів у напрямок вул. Рязанова рухався автомобіль «Кіа Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , наближаючись до не регульованого світлофором перехрестя доріг вул. Якіра та вул. Хабаровська.

На зазначеному нерегульованому світлофором перехресті, водій ОСОБА_4 не зупиняючись та не зменшуючи швидкість руху керованого ним автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виїхав на нерегульоване світлофором перехрестя проїжджих частин вул. Якіра та вул. Хабаровська.

Водій ОСОБА_4 , перед виїздом з другорядної проїжджої частини вул. Хабаровська на головну проїжджу частину дороги вул. Якіра, грубо ігноруючи встановлені дорожні знаки, проявив неуважність до дорожньої обстановки, був не передбачуваним, продовжив рухатися з небезпечною швидкістю, маючи технічну можливість запобігти зіткнення, вчасно не зменшив швидкість руху та не зупинив керований ним автомобіль «ВАЗ 2107 », реєстраційний номер НОМЕР_2 , щоб надати дорогу автомобілю «Кіа Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався по головній проїжджій частині дороги вул. Якіра з правої сторони прямо, під керуванням водія ОСОБА_1 , чим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 2.3 б), 2.3 д), 16.11 і дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України

Внаслідок не виконання зазначених правил безпеки дорожнього руху України, дотримання яких є достатньою умовою для запобігання події, водій ОСОБА_4 , на нерегульованому світлофором перехресті проїжджих частин вул. Якіра та вул. Хабаровська, допустив зіткнення керованого ним автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з автомобілем «Кіа Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався прямо по головній дорозі вул. Якіра.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_4 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України і призначено покарання, встановивши йому випробувальний термін 3 ( три) роки. Вирок не оскаржений та набрав законної сили 13.03.2018 року (а.с. 3-4).

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно даних висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 168/19 від 20.07.2019 року, сума матеріальної шкоди, яка була спричинена Позивачу як власнику автомобіля марки «Кіа Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , складає 119944,93 грн.

Згідно зі ст. 22 ЦК України - особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.1.ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У пункті 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» роз`яснено, що шкода заподіяна майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи. У п. 9 вказаної Постанови роз`яснено, що при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладання на відповідальну за неї особу обов`язок надати річ того ж роду та якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справ втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки, неправомірних дій заподіювача шкоди.

Відповідно до Постанови Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоду про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоду, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування. Як вбачається з правового висновку, що був зроблений Верховним Судом України право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування спорів, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особою, яка зобов?язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншими об?єктами, використання, зберігання або утримання, якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п.2.2 Правил дорожнього руху України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов?язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов?язку відшкодовувати шкоду за участю, якщо доведе , що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ( частина 5 статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167ЦК України). Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов?язана відшкодовувати шкоду.

Пошкодження належного позивачу автомобіля сталася з вини відповідача ОСОБА_4 , що підтверджується даними змісту вироку Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу, та як наслідок заподіяння позивачу шкоди, відповідальність за яку має нести Відповідач.

Таким чином, позивач має право на відшкодування матеріальних збитків у розмірі, визначеному висновком експерта, що становить 119944,93 грн.

Проте, позовні вимоги підлягають до стягнення із відповідача частково, а саме у розмірі 69944,93 грн. з урахуванням наступного.

Відповідно до положень чч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV).

Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом закону №1961-IV (стст.9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Суд встановив, що цивільно-правова відповідальність Відповідача, як власника наземного транспорту застрахована.

Так, згідно полісу №АІ/5693831 обов`язкового страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіля ВАЗ2107 номерний знак НОМЕР_2 , страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 50000 гривень (а.с. 29-30).

Між тим, в судовому засіданні представник позивача зазначав, що діяльність ПрАТ СК «України» припинена у зв`язку з банкрутством, а також зазначив, що вони звертались до страхової компанії за відповідними виплатами, проте на звернення не отримали жодної відповіді.

Однак, судом не можуть бути прийняті до уваги вказані пояснення, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, суду не представлено письмової відмови на виплату страхового випадку. Ліквідація юридичної особи - ПрАТ СК «України», є недоведеною також через відсутність доказів.

Відповідно до Постанови Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15: «…право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні».

Враховуючи, що Позивач має право на відшкодування майнової шкоди у розмірі 50000,00 гривень шляхом стягнення вказаної суми зі страхової компанії у якій застрахована цивільно-правова відповідальність Відповідача, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків..

Отже, із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 119944,93-50000=69944,93 гривні.

Також, позивачем заявлено до стягнення спричинену моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода у тому числі полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов?язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» п.3 роз?яснив, що:

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачем, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Що ж стосується позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, то вони також знайшли своє підтвердження у судовому засіданні щодо завдання моральної шкоди та підлягають задоволенню відповідно до вимог статті 1167 ЦК України з наступних підстав.

Так, під час ДТП позивач отримав моральні страждання, оскільки він побоювався за своє життя, не потрапив на роботу та вимушений був змінити звичайний життєвий лад у зв`язку з вказаною подією. Поміж тим на даний час позивач змушений і надалі займатися справами, пов`язаними із ліквідацією наслідків ДТП, звертатись до адвокатів, суду за відновленням свого порушеного права. При цьому, переживши ДТП він постійно згадує ті події, приймаючи до уваги той факт, що він міг померти. Останнім часом позивач боїться їздити на автомобілі, що є психологічним наслідком дорожньо-транспортної пригоди. З вказаних міркувань суд доходить до висновку про можливість задоволення суми стягнення моральної шкоди у повному обсязі.

Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням вимог ст.81 ЦПК України, та стягує із відповідача на користь позивача сплачені позивачем суми судового збору, вартість проведення експертного дослідження, а також витрат на правову допомогу.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору під час подання позовної заяви, отже судові витрати у розмірі 704,80 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь держави.

Між тим, позивач не надав жодних інших доказів на підтвердження здійснення ним витрат на проведення експертизи, отримання правової допомоги, у зв`язку з чим питання щодо розподілення інших витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись стст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 95, 141, 223, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа ПрАТ СК «України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 69944,93 грн. (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сорок чотири гривні дев`яносто три копійки).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. (п`ять тисяч).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок)

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 04 березня 2020 року.

Суддя: В. Є. Сільченко