справа № 489/6287/19
провадження №2/489/978/20
21 вересня 2020 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за безоплатне використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів
В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі пункту 16 розділу І рішення Миколаївської міської ради від 04.03.2010 № 44/34 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 1401 кв.м, у т.ч. 131 кв.м під тимчасовою забудовую, 1270 кв.м під проїздами, проходами та площадками, за рахунок земель міста, ненаданих у власність або користування, зарахувавши їх до земель комерційного використання, для обслуговування майданчика сипучих матеріалів по АДРЕСА_1 та передано вказану земельну ділянку відповідачу ОСОБА_1 в оренду на 5 років, що оформлено договором оренди землі від 31.05.2010 № 7592. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 26.07.2006 по 27.06.2017 право власності на нерухоме майно належало відповідачу. За період з 01.05.2016 до 05.09.2017 відповідач не сплачував орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою, чим порушені права міської ради як органа місцевого самоврядування та власника земельної ділянки щодо неодержання доходів за час тимчасового безоплатного її використання відповідачем без правовстановлюючих документів
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У судове засідання, призначене на 17.09.2020, сторони повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та просив вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач причини неявки суду не повідомив та відзиву не надав.
Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що пунктом 16 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 04.03.2010 № 44/34 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 1401 кв.м., у тому числі 131 кв.м. під тимчасовою забудовою, 1270 кв.м. під проїздами, проходами та площадками, за рахунок земель міста, ненаданих у власність або користування, зарахувавши їх до земель комерційного використання, для обслуговування майданчика сипучих матеріалів по АДРЕСА_1 та передано вказану земельну ділянку відповідачу ОСОБА_1 в оренду на 5 років.
На підставі вказаного рішення було укладено договір оренди землі від 31.05.2010 № 7592, за яким ОСОБА_1 передано в оренду на 15 років земельну ділянку площею 1401 кв.м. для майданчика сипучих матеріалів по АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 26.07.2006 року по 27.06.2017 року право власності на нерухоме майно (нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 ) належало відповідачу.
З 01.05.2016 по 05.09.2017 відповідачем не сплачувалась орендна плата за користування земельною ділянкою комунальної власності загальною площею 1401 кв.м. для обслуговування нерухомого майна по АДРЕСА_1 , чим порушені права Миколаївської міської ради як органу місцевого самоврядування та власника земельної ділянки щодо неодержання доходів за час тимчасового використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що підтверджується листом МУ ГУ ДФС у Миколаївській області від 23.04.2019 № 583/9/14-29-50-05.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
За підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Відповідно до підпунктів 269.1.1і 269.1.2статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Згідно з пунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
За правилами пункту 287.7 статі 287 Податкового кодексу України, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
Частинами першою, другою статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Вказана норма закріпила загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.
Статтями 125 і 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За частиною третьою статті 7 ЗУ «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Поряд з цим, у постанові Верховного Суду України від 12.09.2017 по справі № 21-3078а16 зазначено, що до нового власника об`єкта нерухомості переходить і обов`язок зі сплати орендної плати на земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно, незалежно від змін до договору оренди, або підписання нового договору.
Постановою Верховного Суду України від 31.01.2018 у справі № 825/308/17 встановлено, що невнесення змін до договорів оренди земельних ділянок щодо особи орендаря не має значення, оскільки, придбавши нерухомість, її новий власник фактично автоматично стає новим орендарем земельної ділянки, на якій вона розташована, а відтак він і набуває обов`язку зі сплати орендної плати з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Згідно пункту «е» частини першої статті 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
Тобто, у зв`язку із правомірним набуттям відповідачем права власності на нерухомість, то в силу положень ЗК України у нього, як у власника нерухомого майна, виник обов`язок з оформлення відповідного речового права на землю та сплати за користування за землю.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власника землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.
Згідно приписів статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
Відповідно до статті 206 ЗК України, Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до статті 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Згідно частини третьої статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Згідно статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власників цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Отже, вчинення відповідачем протиправних дій у вигляді безкоштовного використання земельної ділянки, свідчить про порушення законних інтересів та прав територіальної громади міста Миколаєва, в особі якої виступає Миколаївська міська рада.
Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
Позов Миколаївської міської ради про стягнення коштів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Повний текст судового рішення складено 21.09.2020.
Суддя І.В.Коваленко