Справа № 461/5322/17 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3952/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ванівського О.М.,

суддів : Курій Н.М., Мельничук О.Я.,

секретаря: Матяш С.І.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Палиги О.І., представника ОСОБА_2 адвоката Винниченка М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 29 жовтня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м.Львова ГТУЮ Барнича Володимира Миколайовича, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2017р. ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Барнича Володимира Миколайовича, в якій просив: визнати незаконними дії державного виконавця Барнича В.М. та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №52049441 від 29 червня 2017 року; скасувати розпорядження державного виконавця щодо перерахування коштів, які надійшли від реалізації на електронних торгах 1/2 частки двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 ; визнати неправомірними дії державного виконавця в частині надіслання ним боржнику постанови про закінчення виконавчого провадження з пропуском строку, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування поданої скарги зазначив, що постановою державного виконавця Галицького відділу ДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області Барничем В.М. від 29.06.2017 року закінчено виконавче провадження №52049441. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки дії, які передували її винесенню, а саме: визначення 1/2 ідеальної частки майна боржника, зокрема квартири АДРЕСА_1 , опис та арешт майна, передача його на зберігання особі, а також електронні торги з продажу нерухомого майна, проведені без його участі. Крім того, стверджує, що державним виконавцем під час реалізації належного ОСОБА_1 нерухомого майна, не взято до уваги той факт, що 26 вересня 2015 року ним, як боржником у виконавчому провадження №52049441 в добровільному порядку повернуто кредитору ОСОБА_3 борг в сумі, еквівалентній 2200 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 47221 грн. 90 коп. Таким чином, на час відкриття виконавчого провадження та реалізації на електронних торгах 30 травня 2017 року належного ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 за ціною 373220 грн. 85 коп., фактично сума боргу за виконавчим листом становила 20536 грн. 10 коп., а відтак на підставі п.7 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», на вказане вище майно, державний виконавець не мав права звертати стягнення.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 29 жовтня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції Барнича Володимира Миколайовича - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали допущені грубі порушення норм матеріального та процесуального права, які мають значення для правильного вирішення зазначених у поданні питань та спору в цілому і призвели до порушення порядку, встановленого для вирішення зазначених у скарзі питань, без урахування всіх фактичних обставин справи в межах наданих суду повноважень, як і не надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зазначає, що відмова суду у задоволенні клопотання його представника ОСОБА_4 від 29 жовтня 2019 року про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 березня 2019 року у справі № 461/6164/16 за поданням начальника Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львів Зорени П.І. про визначення частки майна боржника з метою виконання виконавчого листа № 461/7655/15-ц, виданого 8 серпня 2016 року Галицьким районним судом м. Львова, є протиправною, оскільки рішення апеляційного суду за результатами оскарження вказаної ухвали має важливе значення для цієї справи. Так, за відсутності рішення про виділення та визначення за ним 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , з метою звернення стягнення на неї, дане житло не може виставлятись на електронні торги та реалізовуватись, а отже виконавче провадження ВП 52049441 не може бути закрите державним виконавцем, діяння якого у такому випадку щодо закриття провадження є неправомірним.

Посилання суду на те, що ОСОБА_4 не доведено об`єктивну неможливість розгляду даної справи № 461/5322/17 до вступу в законну силу рішення (ухвали) у справі № 461/6164/16, оскільки за нормами 251 ЦПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, у вказаному клопотанні його представник зазначив, що за відсутності рішення про виділення та визначення за ним 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , з метою звернення стягнення на неї, це житло не може виставлятись на електронні торги та реалізовуватись, а отже дії державного виконавця Барнича В.М. щодо закриття виконавчого провадження ВП 52049441 є неправомірним.

Не враховані також норми ст.ст. 366, 371 ЦК України, відповідно до яких кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності в останнього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Лише у разі відсутності заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

Також кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку, лише у разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника.

Львівський апеляційний суд постановою від 4 листопада 2019 року залишив без змін ухвалу суду першої інстанції у справі № 461/6164/16 про залишення без розгляду подання органу ДВС про виділення 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 . Це рішення набрало законної сили, тому на даний час відсутнє судове рішення про виділення 1/2 ідеальної частки вказаної квартири, а отже - відсутній сам об`єкт, який би міг бути реалізований на електронних торгах, а за відсутності такого - неправомірними є як самі електронні торги, так і рішення державного виконавця щодо закриття виконавчого провадження ВП 52049441 у зв`язку із реалізацією майна (об`єкту), якого фактично не існує.

Наведене підтверджує і доводить об`єктивну неможливість розгляду справи № 461/5322/17 до вступу в законну силу ухвали у справі № 461/6164/16, що і було підставою для задоволення клопотання про зупинення розгляду даної справи.

Також зазначає, що визначення 1/2 ідеальної частки вищевказаної квартири, її опис та арешт, передача її на зберігання сторонній особі, а також електронні торги з продажу цього нерухомого майна, проведені без його участі та без належного повідомлення його про вчинення таких дій державним виконавцем Барничем В.М.

Крім того, державним виконавцем Барничем В.М. під час реалізації належної йому частки квартири не взято до уваги, що 26 вересня 2015 року ним, як боржником у виконавчому провадження № 52049441, в добровільному порядку повернуто кредитору ОСОБА_3 борг в сумі, еквівалентній 2200 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 47221 грн. 90 коп..

Таким чином, на час відкриття виконавчого провадження та реалізації на електронних торгах 30 травня 2017 року належної йому на праві спільної часткової власності вказаної вище квартири за ціною 373220 грн. 85 коп., фактично сума боргу за виконавчим листом становила 20536 грн. 10 коп., а тому на підставі п. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження, на частку житла державний виконавець не мав права звертати стягнення.

Однак, з наявної у справі розписки кредитора ОСОБА_3 про повернення 26 вересня 2015 року йому боргу в сумі 2200 доларів США суду першої інстанції виявилось недостатньо, у зв`язку з чим суд зазначив, що в матеріалах скарги та виконавчого провадження № 1387/15 не знайшли свого підтвердження твердження заявника про сплату останнім боргу.

В оскаржуваній ухвалі від 29 жовтня 2019 року суд першої інстанції зазначив, що державним виконавцем Барничем В.М. в межах провадження № 52049441 вчинено наступні дії:

- 26 серпня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; здійснено запити щодо розшуку наявного у боржника майна та коштів;

- 5 лютого 2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також оформлено подання про визначення 1/2 ідеальної частки за мною та надіслано на адресу Галицького районного суду м. Львова;

- 23 грудня 2016 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника - 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить мені на праві сумісної власності, та того ж дня винесено постанову про призначення експертизи, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні;

- 2 березня 2017 року подано заяву на реалізацію житлової нерухомості.

При цьому, суд вказав, що при винесенні цих постанов державний виконавець Барнич В.М. діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», незважаючи на те, законність зазначених постанов, їх аналіз є предметом розгляду у іншій справі за його скаргою - за № 461/4240/17, рішення у якій станом на 29 жовтня 2019 року ще не було прийнято рішення.

Про наявність такої справи на розгляді Галицького районного суду м. Львова повідомляли суд у засіданні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також до заяви у даній справі долучено його скаргу, що є предметом розгляду у справі № 461/4240/17, де якраз і розглядається питання законності діянь ОСОБА_6 при винесенні ним вищевказаних постанов.

З наведених підстав суд також дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про визнання незаконними дій та розпорядження ОСОБА_6 щодо перерахування коштів, які надійшли від незаконної реалізації на електронних торгах 1/2 частки спірної двокімнатної квартири, а також щодо відсутності в діях даного державного виконавця порушень норм ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», який направив на адресу скаржника постанову від 29 червня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 52049441 після спливу 10-ти денного строку для її оскарження.

Вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції допустив наведені вище порушення норм як матеріального права щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження наявних у справі доказів (норм ст. 89, 263 ЦПК України та інших), так і процесуального права (норм ст. 251 ЦПК України), які є грубими та такими що відповідно до норм ст. ст. 374, 376 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про скасування ухвали від 29 жовтня 2019 року у даній справі та постановлення ухвали про задоволення вимог, як скаржника.

Державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ Барнич Володимир Миколайович в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Палиги О.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ОСОБА_2 адвоката Винниченка М.П. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а тому дійшов висновку, що оскаржувані дії та постанова були прийняті відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 08 серпня 2016 року Галицьким районним судом м. Львова, на виконання рішення від 17 вересня 2015 року у справі № 461/7655/15-ц, видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики б/н від 03 квітня 2014 року в сумі 64104,00 грн. та 3654 грн. 00 коп. судового збору (т.1 а.с. 136).

26 серпня 2016 року державним виконавцем Галицького відділу ДВС м. Львів Барничем Володимиром Миколайовичем, за заявою стягувача, відкрито виконавче провадження № 52049441 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа (т.1 а.с. 63,138зворот).

05 вересня 2016 р. державним виконавцем накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_1 (т.1 а.с. 69,139зворот).

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем вживалися заходи з метою виявлення рухомого та нерухомого майна належного боржнику на праві власності (т.1 а.с. 144-151). В результаті чого встановлено, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності зареєстрована квартира АДРЕСА_1 .

В подальшому, на підставі подання начальника Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції від 22 вересня 2016 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2016 р. визначено за ОСОБА_1 1/2 ідеальної частки майна - квартири АДРЕСА_1 , з метою її подальшої реалізації на прилюдних торгах (т.1 а.с. 152,154).

23 грудня 2016 року, державний виконавець Галицького ВДВС м. Львів Барнич В.М. здійснив опис і арешт вищевказаного майна боржника та передав його на зберігання ОСОБА_8 . Опис майна був проведений в присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.1 а.с.155) Цього ж дня держаний виконавець призначив ОСОБА_11 експертом з метою визначення вартості описаного майна.

Експертом частка нерухомості ОСОБА_1 була оцінена в сумі 462193 грн. 00 коп., що підтверджується висновком від 18 січня 2017 року (т.1 а.с.157).

Після проведення оцінки 02 березня 2017 року Галицьким відділом ДВС м. Львів до ДП «СЕТАМ» була подана заявка на проведення електронних торгів з продажі 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .(т.1 а.с.171-172) Після повторного виставлення квартири на торги 30 травня 2017 року вона була реалізована ОСОБА_2 за 373220 грн. 85 коп., що підтверджується протоколами електронних торгів №253309 від 03 травня 2017 р. №259788 від 30 травня 2017 р. (т.1 а.с. 159,162-164).

26 червня 2017 року державним виконавцем Барнич В.М. складено акт про проведення електронних торгів (т.1 а.с. 182).

Постановою старшого державного виконавця Галицького відділу ДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області Барнича В.М. від 29 червня 2017р., відповідно до п.9 ч.1 ст.39 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», закінчено виконавче провадження №52049441 по примусовому виконанню виконавчого листа Галицького районного суду м.Львова №461/7655/15-ц від 08 серпня 2016р. на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 67758,00 грн. у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом(т.1 а.с.6,187)

Матеріалами справи також встановлено, що ухвала Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2016 р., якою визначено за ОСОБА_1 1/2 ідеальної частки майна - квартири АДРЕСА_1 , з метою її подальшої реалізації на прилюдних торгах, була скасована Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 07.09.2017р., а вказане питання про визначення ідеальної частки передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В подальшому, 26.03.2019р. ухвалою Галицького районного суду м.Львова подання начальника Галицького ВДВС м.Львова Зорена П.І. про визначення частки майна боржника з метою виконання виконавчого листа №461/7655/15-ц, виданого 08.08.2016р. Галицьким районним судом м.Львова залишено без розгляду. Вказана ухвала залишена без змін Львівським апеляційним судом(Постанова від 04.11.2019р.).

Відповідно до статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, а тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 451 ЦПК України разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У відповідності до ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Встановивши, що на даний час відсутнє судове рішення про виділення 1/2 ідеальної частки вказаної квартири, а отже - відсутній сам об`єкт, який би міг бути реалізований на електронних торгах, а відтак колегія суддів приходить до висновку про неправомірність дій державного виконавця щодо закриття виконавчого провадження ВП 52049441 у зв`язку із реалізацією майна (об`єкту), якого фактично не існує.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в порушення вимог п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України не зупинив провадження у вказаній справі до набрання законний сили судовим рішенням в справі про визначення частки майна боржника, хоча зобов`язаний був це зробити, оскільки за відсутності рішення про виділення та визначення за ОСОБА_1 Ѕ частки квартири, вказаний об`єкт не міг виставлятись на електронні торги та реалізовуватись, а отже і виконавче провадження не могло бути закрите.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Вирішуючи скаргу, суд першої інстанції формально підійшов до вирішення скарги, неповно з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 щодо скасування розпорядження державного виконавця щодо перерахування коштів, які надійшли від реалізації на електронних торгах 1/2 частки двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 не підлягають до задоволення, оскільки суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Щодо визнання неправомірними дії державного виконавця в частині надіслання ним боржнику постанови про закінчення виконавчого провадження з пропуском строку, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виходячи із змісту наведених вимог закону, колегія суддів вважає, що Законом України "Про виконавче провадження" визначено спосіб і порядок вручення державним виконавцем копій постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження. У даній справі державний виконавець виконав наведені вимоги Закону, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, з якого вбачається, що таке було направлено 06.2017р., а отримано боржником 24.07.2017р., що останнім не заперечується.(т.1а.с.187-188), за таких умов державний виконавець дотримався вимог зазначених у вказаній статті.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій державного виконавця Барнича В.М. та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №52049441 від 29 червня 2017 року є підставною та підлягає до задоволення. В задоволенні інших вимог скарги слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 29 жовтня 2019 року необхідно скасувати, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 ..

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 29 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції Барнича Володимира Миколайовича задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Галицького відділу ДВС м.Львова Барнича Володимира Миколайовича щодо винесення постанови від 29 червня 2017 року про закінчення виконавчого провадження №52049441 при примусовому виконанні виконавчого листа №461/7655/15-ц та скасувати таку.

В решті вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.03.2020 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Н.М.Курій

О.Я.Мельничук