Справа № 583/3038/20
16 вересня 2020 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Сидоренка Р.В.,
при секретарі Шаміладзе В.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №5 в місті Охтирці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд, -
19.08.2020 до суду звернулася позивачка з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані, але з 2011 року не проживають за даною адресою невістка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки реєстрація відповідачів перешкоджає у реалізації права на володіння та користування будинком, просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим звернулася до суду з позовом.
Ухвалою суду від 20.08.2020 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивачка в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Правом подати відзив на позовну заяву не скористалися.
Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України.
Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.
Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм цивільного законодавства, що регулюють право власності та право користування чужим майном.
Судом встановлено, що позивачка є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори від 27.03.1997 (а.с. 5).
Згідно з довідкою квартального уповноваженого виконавчого комітету Охтирської міської ради від 17.08.2020 року, виданою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вона дійсно зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та разом з нею зареєстровані: невістка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які за даною адресою не проживають кілька років (а.с. 11).
Допитана в судовому засіданні якості свідка ОСОБА_4 , пояснила суду, що відповідачі вже тривалий час не проживають в житловому будинку по АДРЕСА_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення.
Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідачі вселилися у спірне домоволодіння в якості членів сім`ї і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні (постанова Верховного Суду від 28 серпня 2019 року по справі № 347/217/17-ц).
Оскільки відповідачі, колишня дружина сина позивачки та онука, зареєстровані у спірному приміщенні як члени сім`ї позивача, понад рік не проживають в зазначеному будинку без поважних причин, наявні підстави для задоволення вимог позивачки та визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до положень ст. 405 ЦК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 319, 321, 391, 406 ЦК України, ст. ст. 11-13, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 267-268, 280-284, 289, 354 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко