Справа № 417/5821/18
Провадження № 2/417/2/20
РІШЕННЯ

Іменем україни

"27" лютого 2020 р. с.Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області у складі:

головуючої судді Рукас О.В.

за участю секретаря Брюховецької О.В., Шматко О.С.

представника позивача - адвоката Чуприни З.М. (в режимі відеоконференції)

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача-адвоката Якуніної С.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду с.Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

15.06.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення батьківства та стягнення аліментів, посилаючись у своїх вимогах на те, що з січня 2016 року вона з відповідачем ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного життя мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є батьком дитини, однак у зв`язку з тим що вони не перебували в зареєстрованому шлюбі, він не захотів подавати заяву, яка б засвідчила його батьківство, відомості про батька записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. ОСОБА_1 відмовляється визнавати себе батьком дитини, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, та всіляко ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З метою уникнення відповідальності приписує їй відносини з іншим чоловіком та стверджує, що останній є батьком її дитини. Дитину вона фактично утримує сама, хоча законом встановлений обов`язок обох батьків утримувати дитину до повноліття. Ніякої матеріальної допомоги відповідач ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 не надає, у зв`язку з чим змушена звернутися з даним позовом до суду. Прохала суд встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису №8 від 13.03.2018 року про народження ОСОБА_3 , вказавши в графі батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менш ніж десять прожиткових мінімумів, встановлених для дитини відповідного віку, починаючи з 08.02.2018 року і до її повноліття. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 части всіх доходів до досягнення ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 до трирічного віку. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

20.06.2019 року позивач подала уточнену позовну заяву в якій зазначила, що 12 червня 2019 року ОСОБА_1 визнав себе батьком дитини ОСОБА_3 та відомості про нього як батька дитини були внесені в свідоцтво про народження доньки ОСОБА_3 , Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, та видано повторне свідоцтво про народження доньки, де у графі «батько» було вказано ОСОБА_1 . На підставі викладеного, вважає за потрібне відмовитися від позовних вимог у частині визнання ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 та вимоги, щодо внесення змін у актовий запис свідоцтва про народження дитини. Просить суд, у цій частині, закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України за відсутністю спору з цих питань.

Також зазначила, що позов до суду було подано 15.06.2018 року, тому вважає за потрібне змінити дату стягнення аліментів з 08.02.2018 року на 15.06.2018 року. Таким чином, прохає суд стягнути з відповідача на її користь: аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.06.2018 року і до її повноліття; аліменти на її утримання у розмірі 1/6 части всіх доходів в період знаходження її в декретній відпустці, починаючи з 15.06.2018 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трирічного віку. Стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати у справі (т.2 а.с.95-97).

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 11.07.2019 року провадження у справі в частині позовних вимог про встановлення батьківства ОСОБА_1 відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внесення змін до актового запису №8 від 13.03.2018 року про народження ОСОБА_3 , в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства та стягнення аліментів було закрито, оскільки відповідач ОСОБА_1 добровільно визнав себе батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і позивач відмовилась від позовних вимог в цій частині.

Позивач ОСОБА_2 11.02.2020 року на електрону адресу суду надіслала заяву в якій просить судове засідання провести у її відсутність та за присутності представника позивача ОСОБА_5 в режимі відеоконференції (т.3 а.с.62).

Раніше, будучи присутньою в судовому засіданні позивач уточнені вимоги підтримала у повному обсязі, прохала суд позов задовольнити, та суду пояснювала, що з січня 2016 року вона з відповідачем ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного життя мають малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося, на даний час проживають окремо. Вона вимушена проживати у м. Луганськ, оскільки там знаходиться її малолітня донька ОСОБА_4 , з якою вона не може приїхати до дому у смт Марківка, оскільки відповідач відмовляється надавати згоду та дозвіл дитині на перетинання лінії розмежування. На даний час вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Вважає, що відповідач є працездатною особою і в змозі надавати аліменти на її утримання, до досягнення їх донькою трирічного віку, і на утримання їх доньки ОСОБА_4 . Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.06.2018 року і до її повноліття; аліменти на її утримання у розмірі 1/6 части всіх доходів в період знаходження її в декретній відпустці починаючи з 15.06.2018 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трирічного віку. Прохала суд також стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати у справі.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивача ОСОБА_2 підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Доводи, викладені у позові підтримала, додаткових пояснень не мала.

Представник відповідача ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала в повному обсязі та зазначила, що відповідач ОСОБА_1 не визнає себе батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він з позивачем разом не проживали, спільне господарство не вели. Матеріальної допомоги на утримання дитини позивача ОСОБА_2 він не надавав і не надає. Відповідач знає, що позивач ОСОБА_2 мешкає в м.Луганськ та працює лікарем, має приватну практику. Позивач ОСОБА_2 обіцяла відповідачу ОСОБА_1 жити разом, тому умовила визнати дитину, на що він погодився. На сьогодні позивач ОСОБА_2 відмовилась переїжджати до відповідача ОСОБА_1 , та проживати з ним однією родиною. Вважає, що позивач ввела відповідача ОСОБА_1 в оману. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, підтримав думку представника відповідача ОСОБА_7 та суду пояснив, що він не визнає себе батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він з позивачем разом не проживали, спільне господарство не вели. Позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не визнає. Згідно рішення Рубіжанського міського суду Луганської області з нього стягнуті аліменти на користь ОСОБА_8 на дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку(доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 12.04.2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. На даний час з нього продовжують стягувати аліменти на утримання дітей. Суд не повинен стягувати з нього аліменти більше 50 відсотків від його доходу. Позовні вимоги позивача, щодо стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 части всіх доходів починаючи з 15.06.2018 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трирічного віку не визнає в повному обсязі, оскільки на даний час позивач працює в м.Луганськ в Медичному центрі і отримує заробітну плату. Він працює водієм у відділенні забезпечення 13 державної пожежно - рятувальної частини ГУ ДСНС України в Луганській області та отримує заробітну плату біля 10 000 грн. на місяць. Прохав суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників позивача адвоката Чуприни З.М. та відповідача - адвоката Якуніної С.Г., вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2016 року.

Від фактичних шлюбних відносин у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується ОСОБА_11 про народження серії НОМЕР_1 , виданим Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №8. У графі батько записаний - ОСОБА_1 , у графі мати ОСОБА_2 (т.2 а.с.113).

Згідно Довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №158 від 01.06.2018 року та № від 17.04.2018 року де зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування АДРЕСА_2 (т.1 а.с.12,13).

Отже, судом встановлено, що існує спір з приводу утримання малолітньої дитини, що регулюється Главою 15 Сімейного кодексу України "Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання".

Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач добровільно будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатною особою, угоду про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, а тому вона змушена звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки що до своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Позивач в уточнюючій позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.06.2018 року і до її повноліття.

При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд враховує наступне.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 20.06.2017 року Справа №425/937/17, з ОСОБА_1 стягнуті на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 12.04.2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (т.2 а.с.116).

Відповідно Довідки виданої 13 Державної пожежно-рятувальної частини Головного Управління Державної Служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області №13/115/608 від 10.07.2019 року з ОСОБА_1 з його грошового забезпечення утримуються та перераховуються аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходу, згідно провадження №2/425/301/17 від 20.06.2017 року виданого Рубіжанським міським судом (т.2 а.с.115)

Згідно чинного законодавства розмір аліментів на одну дитину становить одна четверта частка, на двох дітей одна третина, на трьох і більше дітей - половина заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має сплачувати аліменти на трьох дітей не більше половини заробітку (доходу), оскільки він уже сплачує аліменти за рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 20.06.2017 року на утримання синів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/3 частки його заробітку(доходу), тому на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частки його заробітку(доходу) з дня подання позову суду - 15.06.2018 року і до ІНФОРМАЦІЯ_7 дня повноліття сина відповідача - ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), а з 11.08.2019 року, в розмірі 1/6 частки частини всіх заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідач повинен сплачувати за вказаним рішенням суду аліменти на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Щодо стягнення аліментів на утримання позивача в період знаходження її відпустці по догляду за дитиною до трьох років суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно ч.2-4 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З аналізу зазначеної норми витікає, що особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Відповідно до положень закріплених в ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні судом було встановлено, що відповідач працює, отримує постійну заробітну плату, та з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Виходячи з того, що суду не надано доказів достатності заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_1 для сплати аліментів на утримання позивача, не надано достатніх і переконливих доказів, що відповідач має можливість надавати кошти на утримання жінки, з якою не перебуває у шлюбі, та з якою проживає їхня дитина ОСОБА_4 , 2018 року народження, її посилання на те, що доходи відповідача дозволяють надавати їй матеріальну допомогу носять формальний характер, ґрунтуються на припущеннях, жодним доказом не підтверджені, натомість з матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Рубіжанського міського суду Луганської області з ОСОБА_1 стягнуті на користь ОСОБА_8 аліменти на дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку(доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 12.04.2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. На підставі викладеного, судом не було встановлено, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача, тому суд приходить до висновку, про необхідність відмови задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до пп. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняють позивача за подання позову про стягнення аліментів.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання його дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

09.09.2019 року позивач ОСОБА_2 подала заяву про повернення їй сплаченого судового збору з Державного бюджету України в розмірі 704,40 грн., згідно квитанції №1 від 15.06.2018 року, який був сплачений за позовні вимоги про встановлення батьківства. Оскільки відповідач ОСОБА_1 добровільно визнав себе батьком дитини, позивач відмовилась від позовних вимог в цій частині. Вважає, що сплачений нею судовий збір має бути їй повернутий. Також прохала суд повернути їй помилково сплачений судовий збір у розмірі 704,40 грн., що підтверджується квитанцією №1 від 21.09.2018 року.

Згідно п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно ухвали Марківського районного суду Луганської області від 11 липня 2019 року, провадження в частині позовних вимог про встановлення батьківства ОСОБА_1 відносно його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внесення змін до актового запису №8 від 13.03.2018 року про народження ОСОБА_3 , в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства та стягнення аліментів - закрито, оскільки позивач ОСОБА_2 відмовилася від частини позовних вимог, а тому сума судового збору, сплачена позивачем згідно квитанції №1 від 15.06.2018 року, не повертається.

Щодо повернення помилково сплаченого судового збору 21.09.2019 року, заяву ОСОБА_2 в цій частині суд вважає обґрунтованою, та вважає за необхідне повернути позивачу зайве сплачену суму судового збору в сумі 704,80 грн.

Згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першої цієї статті повністю.

Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 141, 247, 264, 279, 258, 265, 430ЦПК України, ст. ст. 75,84,180, 181, 182, 191 СК України, суд

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (картка платника податків НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Морозівка Міловського району Луганської області на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (картка платника податків НОМЕР_3 ) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.06.2018 року і до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_1 (картка платника податків НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Морозівка Міловського району Луганської області на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (картка платника податків НОМЕР_3 ) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.08.2019 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (картка платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір на користь держави в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів, в межах суми виплат за один місяць, допустити до негайного виконання.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Марківському районі Луганської області повернути ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 суму судового збору в розмірі 704(сімсот чотири) грн.80 коп., які були сплачені 21.09.2018 року через Ощадбанк ТВБВ №10012/0162, номер квитанції 1, зарахувавши на рахунок № UA 0894877, банк одержувача в ТВБВ №10012/0162 ОПЧ смт.Марківка вул.Центральна,23, код 304665, ЄДРПОУ банку 09304612.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

В судовому засіданні 27 лютого 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено 05 березня 2020 року.

Суддя: О.В.Рукас