Провадження №2/760/2105/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача половину додаткових витрат, що становить суму 55 445, 70 гр., які були понесені нею за період з грудня 2016 року по грудень 2019 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається в позові на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї з відповідачем народився син ОСОБА_5 , який проживає з нею.

Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини, що, зокрема, виявилося у відсутності постійного матеріального утримання дитини.

Крім того, відповідач тривалий час не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться успіхами в школі, не відвідує батьківські збори, в зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням суду 20 жовтня 2011 року з відповідача стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500, 00 гр. щомісяця з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

З метою повноцінного розвитку сина та набуття ним корисних навичок в програмуванні, які позитивно впливають на його особистість, нею у 2017 - 2019 роках було витрачено 6 000, 00 гр. на оплату його занять в ТОВ «Інфопульс України» на курсі «Створення ігр UNITY 3D» та 6 000, 00 гр. за навчання на курсі «WEB розробка та Основи програмування Java».

Вважає, що схильність дитини до програмування є позитивною та хоче, аби її здібності розвивались.

У травні 2017 року нею за 4 530, 00 гр. був придбаний ноутбук, який необхідний дитині для програмування.

За період з 2017 по грудень 2019 роки нею понесені додаткові витрати на розвиток та вдосконалення здібностей сина, а саме:

- 6 254, 00 гр. - на курси англійської мови, що сприяє мовному розвитку дитини;

- 4 832, 00 гр. - на репетитора з математики;

- 2 116, 00 гр. - на заняття баскетболом.

Для нормального фізичного розвитку дитини та її великого бажання в листопаді 2017 року нею було витрачено 7 490, 00 гр. на придбання річного абонементу Sport Life для відвідування басейну, спортзалу та спортивних секцій.

У травні 2018 року нею були понесені витрати у розмірі 7 000, 00 гр. на придбання путівки до Туреччини.

Вважає, що дані витрати були необхідними, адже дитина потребувала належного відпочинку в особливому кліматі.

У зв`язку з необхідністю та наявністю хронічних захворювань у дитини навесні 2019 року нею понесені витрати на проживання та оздоровлення сина у Трускавці в сумі 5 470, 00 гр.

За період з грудня 2016 року по грудень 2019 року для добирання до місць оздоровлення та розширення кругозору дитини, були придбані залізничні квитки дитині до м. Миколаєва, м. Трускавця, з м. Яремчі та в зворотному напрямку до м. Києва на загальну суму 3 293, 50 грн.

В 2018 році перед початком шкільного навчання вона придбала дитині шкільні приладдя вартістю 1 395,40 гр.

За період з грудня 2016 року по грудень 2019 року на придбання одягу, взуття та інших необхідних речей для сина понесені витрати у розмірі 33 112,80 гр.

В час, коли син хворів на ГРВІ, сума, яку вона витратила на ліки та вітаміни, що необхідні були для одужання сина, складає 1 734, 10 гр.

В квітні 2019 року, понесені витрати на невідкладне хірургічне лікування сина та післяхірургічні перев`язки на загальну суму 13 501, 00 гр.

Крім того, для повноцінного розвитку дитини їй необхідне повноцінне харчування, на яке було витрачено 8 162, 50 гр.

Разом витрачена сума на ці витрати становить 110 891,30 гривень.

Вважає, що ця сума має бути розділена порівну з відповідачем, а тому просить задовольнити позов.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Надав до суду відзив, у якому зазначив, що відповідач визнає вимоги позивачки, які підтверджують понесення нею витрат на лікування дитини, датовані в період з 16 квітня 2019 року по 22 квітня 2019 року на загальну суму 13 501,0 гр.

Щодо витрат на ліки на загальну суму 1 734, 13 гр. зазначив, що позивачкою не додано виписки з історії хвороби дитини та інших лікарських документів, які свідчили про те, що придбання вказаних ліків призначались саме для спільної дитини.

Понесені витрати в розмірі 7 000, 00 гр. на придбання путівки до Туреччини є передплатою за відпочинок трьох осіб, доручення, надане до суду, не є розрахунковим документом, що підтверджує факт понесення позивачкою витрат на зазначену суму.

На підтвердження необхідності перебування сина в особливих умовах не надано жодних медичних документів, відсутність яких підтверджує необхідність відшкодування додаткових витрат.

З приводу оздоровлення з сином у м. Трускавці навесні 2019 року та понесені витрати в розмірі в сумі 5 470,00 гр., зазначив, що житло позивачка орендувала з 25 березня 2019 року по 04 квітня 2019 року у ФОП ОСОБА_6 у м. Трускавці.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 18.07.2014 №19016584 до видів діяльності ФОП ОСОБА_6 не належало надання медичних послуг або послуг з санаторно-курортного лікування.

Крім того, в матеріалах справи відсутні медичні документи, що підтверджують наявність у дитини хронічних хвороб, які потребують санаторного лікування.

Щодо витрат, понесених для поїздок до місць відпочинку з метою оздоровлення по Україні, позивач включає витрати на поїздки до м. Миколаєва. У даному місті проживають її родичі, а отже вказані поїздки не є витратами, пов`язаними з необхідністю розвитку здібностей дитини, його лікування та оздоровлення. За таких умов здійснені витрати на проїзд є бажанням самого позивача, а не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України.

Таким же чином заперечив проти вимог позивачки в частині поїздок з Івано-Франківська до Києва з 02 вересня 2017 року по 03 вересня 2017 року та інші поїздки, т.я. зі змісту позовної заяви незрозуміло, якою була мета вказаної поїздки.

Дитина є учнем Спеціалізованої школи №43 з поглибленим вивченням предметів суспільно-гуманітарного циклу «Грааль».

На офіційному сайті школи розміщена освітня програма закладу на 2019-2020 роки, згідно з якою у 9-В класі, в якому навчається син, є класом з поглибленим вивченням англійської мови, а навчальний план складений з таблицею №3 до наказу МОН від 20.04.2018 №405.

Таким чином, вказаний навчальний план вважає достатнім для отримання дитиною знань за навчальними предметами, а саме: з математики, англійської мови та інформатики.

З наданих до суду характеристик вбачається, що дитина виявила достатній та середній рівень навчальної діяльності, а тому відвідування репетиторів та курсів з інформатики є волевиявленням дитини, що не пов`язане з надзвичайними обставинами.

Відповідно до цієї ж освітньої програми в 5-11 класах модуль «Фізична культура» складається з легкої атлетики, гімнастики, волейболу, баскетболу та футболу. Таким чином, додаткові витрати на заняття баскетболом є неаргументованими, у зв`язку з чим такі заняття можна кваліфікувати, як заняття за волевиявленням самої дитини.

Зазначає, що позивачкою самою додано до матеріалів даної справи документи, що ОСОБА_7 викладає математику, алгебру, геометрію, фізику, вартість - 150,00 - 200,00 гр. на годину. Однак з незрозумілих причин позивачкою даній особі було сплачено кошти за заняття з англійської мови.

Відповідно до результатів пошуку приведеного позивачкою ноутбуку, а саме Asus EeeBook Х250ТА, на сайті продавця вказаний ноутбук відсутній, що ставить під сумнів докази, надані позивачем в контексті належності, допустимості та достовірності.

Щодо компенсації додаткових витрат на відвідування спортивного клубу Sport Life зазначає наступне.

Відповідно до договору про надання спортивно-оздоровчих послуг №ДРУ 010117 від 30 листопада 2017 року в графі 9 «Реквізити та підписи сторін» виконавцем по договору виступає ТОВ «Спорт-Прайм», в той час коли відповідно до товарного чеку, наданого позивачем, оплата відбувалася на ФОП ОСОБА_8 .

Відповідно до чеку ПриватБанку від 30 листопада 2017 року на суму 7 490,00 гр. неможливо встановити, хто є платником коштів.

Позивачкою на підтвердження своїх витрат надано фіскальні та товарні чеки, чеки з AT «Приватбанк» та платіжні доручення з системи «Приват 24», в яких відсутня інформація про платника та вид отриманої послуги.

Вважає, що відсутність повної інформації у графі «Призначення платежу» є неналежним доказом, оскільки неможливо встановити за що саме були перераховані вказані кошти.

З доданих документів не вбачається фактичне списання коштів саме з рахунку позивачки, що нівелює твердження, що заявлені витрати понесені саме нею, а не будь-якою іншою особою.

Зазначає також, що в матеріалах даної справи відсутні медичні документи, якими б підтверджувалась необхідність посиленого або дієтичного харчування сина.

Для харчування дитини було придбані продовольчі товари у м. Київ на суму 1 548, 00 гр. в той час, коли дитина перебувала у дитячому таборі за кордоном, час проведення покупки встановлено 04:27:24, а сам магазин розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що більш ніж за 7 км. від місця реєстрації як позивачки, так і дитини.

Крім того, частина товарних чеків є абсолютно не розбірливою, що унеможливлює зрозуміти, які товари ними оплачувалися.

У товарному чеку від 30 серпня 2019 року на суму 1 490,00 гр. закріплено факт придбання взуття для дитини, проте взуття 45 розміру, що не відповідає існуючим обставинам, у товарному чеку від 28 січня 2018 року вказані черевики жіночі на суму 1 772,00 гр., у товарному чеку від 03 вересня 2017 року на суму 603, 00 гр. наведено інформацію про певний товар, ідентифікація якого є неможливою, що своєю чергою унеможливлює стверджувати, що саме і для кого було придбано за даним чеком.

28 липня 2017 року було придбано спортивну сумку, 20 серпня 2017 року було придбано рюкзак, 02 вересня 2018 року придбано рюкзак, вказані факти ставлять під сумнів чи дійсно для дитини було придбано вказане майно.

Зазначає, що відповідач сплачує аліменти, які і використовуються для покриття нормальних витрат на утримання дитини, прострочення по сплаті аліментів відсутні.

Відповідач працює менеджером з оптових продажів з ТОВ «Екстрім Прайд», де отримує заробітну плату у розмірі 5 313, 00 гр.

Крім того, відповідач та його дружина ОСОБА_9 мають зареєстровані ФОП, проте у зв`язку з відсутністю будь-якого доходу від ведення підприємницької діяльності обидва ФОП планується припинити.

На утриманні у відповідача перебуває дружина та троє дітей.

Протягом 2019 року відповідач мав додаткові видатки у зв`язку з лікуванням, несе постійні видатки на лікування своїх дітей.

Просить ухвалити рішення з урахуванням вказаних обставин.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в т.ч. щодо її матеріального утримання,і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.ст. 8, 12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2011 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500, 00 гр. щомісяця.

З характеристик дитини, наданих спеціалізованою школою № 43 з поглибленим вивченням предметів суспільно-гуманітарного циклу «Грааль» м. Києва від 11 березня 2018 року та 10 січня 2019 року вбачається, що дитина виховується в неповній сім`ї, батьки розлучені, вихованням учня займається мама.

/ т. 1, а.с. 9 - 14 /

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові у справі № 6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року, викладені в ст.185 СК України положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

З медичної документації Медичного центру «Добробут», рахунку-акту № 1711903 від 17 квітня 2019 року та долучених квитанцій про оплату наданих послуг та консультацій вбачається, що позивачка понесла 13 501, 00 гр. витрат на операцію дитині та надання пов`язаних з нею послуг.

З наданого позивачкою чеку від 31 серпня 2018 року на 1 395, 41 гр. вбачаться, що перед початком навчального року нею було витрачено вказану суму на придбання шкільного приладдя.

З даної суми відповідачем визнано 1 281, 68 гр. за виключенням пакетів, кактуса, серветок та пепсі-коли.

З матеріалів справи також вбачається, що навесні 2019 року позивачка з сином відпочивали в м. Трускавці, за проживання двох осіб було сплачено 10 940, 00 гр.

Крім того, на потяги було витрачено до м. Трускавця та в зворотньому напрямку 729, 41 гр.

/ т. 1; а.с. 60 - 61; 64 - 66; 76; 97 - 99; 207 - 213 /

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею.

Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

При цьому позивач повинна довести їх необхідність.

Оскільки позивач зазначила про додаткові витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то саме вона має надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини.

Такі документи та документально підтверджені витрати, пов`язані з захворюванням дитини, про стягнення частини яких суд прийшов до висновку, позивачка надала.

Суд вважає, що понесені в зв`язку з цим позивачкою витрати викликані саме особливими обставинами, передбаченими ч.1 ст.185 СК України, які підлягають стягненню з відповідача, як батька дитини.

З урахуванням викладеного вище, наданих позивачкою документально підтверджених доказів понесених витрат, зазначених вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та стягнення з відповідача 13 226, 04 гр. додаткових витрат на утримання дитини, які складаються з половини понеси витрат на хірургічне втручання, перебування на санаторному лікуванні в м. Трускавці та проїзд, а також придбання шкільного приладдя: 6 750, 50 гр.+ 5 470.00 + 729.41 + 640.84 = 13 226.04.

Що стосується решти понесених позивачкою витрат у зв`язку з подорожами до м. Миколаєва, м. Львова, м Славське, м. Яремче та до Туреччини, придбання речей, комп`ютера, відвідування занять з баскетболу, придбання абонементу для відвідування спортивного клубу, простудними захворюваннями дитини, підготовчими комп`ютерними курсами, занять з репетитором з математики та англійської мови, повноцінного харчування у період відповідно: / з грудня 2016 року по грудень 2019 року - 3 203, 50 гр., 7 000, 00 гр., 33 112, 80 гр., 4 530, 00 гр., 2 116, 00 гр., 7 490, 00 гр., 1 734, 10 гр., 6 000, 00 гр., 6 000, 00 гр.,6 254, 00 гр., 4 832, 00 гр.8 162, 00 гр./, суд вважає, що ці витрати не відносяться до додаткових у розумінні вимог ст. 185 СК України, оскільки не викликані особливими обставинами.

Вказані витрати відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей, в тому числі виходячи із своїх матеріальних можливостей.

За таких обставин підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, викладені в відзиві, та його представником у судовому засіданні, в частині доцільності санаторно-курортного лікування дитини в м. Трускавці, виходячи з наступного.

З Виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 02 березня 2020 року вбачається, що син сторін з 2013 року, тобто з 9-ти річного віку, перебуває на «Д» обліку у гастроентеролога.

За станом здоров`я потребує оздоровлення в санаторіях гастроентерологічного профілю.

/ т.2, а.с. 4 - 5 /

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я своїх дітей, їх фізичний та духовний розвиток, ведення ними здорового способу життя.

Суд зважає на те, що сторони, як батьки, є відповідальними за стан здоров`я народженої ними дитини, а тому не приймає до уваги проведений відповідачем аналіз доцільності такого здоровлення, з його точки зору, та тривалості такого оздоровлення, а також доцільності звернення позивачки, як матері, з якою проживає дитина та яка несе основний тягар відповідальності за здоров`я дитини, за медичною допомогою та отриманих рекомендацій для її лікування, а також виконання таких рекомендацій.

Щодо посилання відповідача на своєчасну сплату аліментів та відсутність заборгованості, що, з його точки зору, є достатнім для задоволення потреб дитини, суд виходить з наступного.

Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

В ст.18 Конвенції ООН про права дитини зазначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Тобто, законом встановлено лише мінімальний розмір аліментів до стягнення на утримання дитини.

Судом встановлено, що аліменти відповідачем сплачуються з 2011 року на виконання рішення суду, в розмірі 500, 00 гр. на місяць, тобто менше встановленого законом мінімального розміру, що не можна розцінювати як досягнення його, як батька, а швидше як недолік.

З точки зору закону обов`язки батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей не можуть обмежуватися лише аліментними обов`язками, батьки є відповідальними за забезпечення дитині достатнього рівня життя та створення умов, необхідних для її всебічного розвитку.

З урахуванням цього, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що вчасна сплата ним аліментів у розмірі 500,00 гр. направлена саме на непередбачувані витрати, викликані станом здоров`я дитини, оскільки зобов`язання батьків щодо дітей не можуть обмежуватися лише аліментними обов`язками, в тому числі у визначеному судом розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 183, 29 гр. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 180, 182, 185 СК України, ст. ст.2,4,5, 12,13, 76-81, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 , ІН НОМЕР_2 / 13 226, 04 гр. додаткових витрат на утримання дитини та 183, 29 гр. судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2020 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва