10 вересня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Панченко О.М.
при секретарі: Тимошенко К.Г.
за участю позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
29.11.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що він та його батько - третя особа у справі ОСОБА_3 являються власниками квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі разом з ним зареєстровані чотири особи: він, відповідкачка, їх неповнолітня донька ОСОБА_4 , третя особа. Шлюб між ним та відповідачкою розірваний рішенням суду від 08.07.2016 року. З 2016 року відповідачка разом з їх спільною донькою виїхали на інше місце проживання, в спірній квартирі відсутні їх речі та майно, вона не з`являється до квартири, не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги. Реєстрація місця проживання фактично відсутньої тривалий час відповідачки за спірною адресою змусило позивача звертатись до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою.
Ухвалою суду від 03.12.2019 р. відкрито провадження за даним позовом з призначенням справи до розгляду в підготовче провадження у загальному позовному провадженні.
Протокольною ухвалою суду від 12.03.2020 р. підготовче засідання закрито, розгляд справи призначено по суті.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд винести рішення про задоволення позову, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем свого проживання. Відзив на позов, відповідачка не подала.
Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідачки, оскільки її неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач в судовому засіданні.
Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.04.2004 року позивачеві у спраі та його батькові ОСОБА_3 - третій особі у справі на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 в рівних долях.
В спірній квартирі разом з позивачем зареєстровані відповаідачка, їх неповнолітня донька, батько позивача.
Як зазначив в судовому засіданні позивач, у 2016 році відповідачка виїхала на інше місце проживання разом з їх неповнолітньою донькою, в спірній квартирі відсутні її речі та майно, вона не з`являється до квартири, не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги.
Відповідно до п.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
З положень ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Положеннями статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з ч.3 ст.12 , ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_5 - сусід позивача, який проживає в кв. АДРЕСА_2 пояснив, що років п`ять вже не бачатить ні в квартирі, ні біля будинку відповідачку. Раніше, коли вона проживала, він бачив її постійно.
Крім того, відповідачка не зверталася до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. В матеріалах справи містяться акти від 04.05.2018 року, 30.10.2019 року, складені працівниками ЖЕД 305, про те, що відповідачка зареєстрована але не проживає у квартирі АДРЕСА_1 .
Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідачка не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин тривалий час.
Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідачка не проживає в спірній квартирі понад дванадцять місяців з поважних причин. Вона виїхала із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача відповідачці не чинилися.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи той факт, що відповідачка без поважних причин понад дванадцять місяців в квартирі не проживає, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768.40 грн.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 77, 81, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя