Справа №698/861/19
2/705/1311/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Леся Сергіївна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду, вказавши, що ОСОБА_1 08.11.2011 року отримала кредит у АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та

Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач порушила кредитні зобов`язання, внаслідок чого станом на 30.09.2019 сформувалась заборгованість у розмірі 197 635,38 грн., яка складається з: 1953,26 грн. - заборгованість за кредитом, 191 804,41 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3877,71 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 127 022,30 грн., яка складається з: 1953,26 грн. - заборгованість за кредитом, 125 069,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 08.11.2011 по 31.12.2018.

Відповідач добровільно не згодна сплатити заборгованість, в зв`язку з чим позивач просить стягнути на його користь з відповідача борг за кредитним договором б/н від 08.11.2011 року у сумі 127 022,30 грн. та судові витрати по справі в сумі в сумі 1921,00 грн.

Разом з позовною заявою представник позивача надав заяву з клопотанням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також представником позивача було надано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження

Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі.

Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви отримала 14.02.2020 року.

21.02.2020 р. адвокатом Кравченком Р.М., який діє від імені та в інтересах відповідачки ОСОБА_2 , подано до канцелярії суду Відзив на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» у якому зазначає, що 02.03.2017 р. відповідачка зареєструвала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_3 . Ознайомившись із змістом позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» та доданими до неї копіями документів, вважають, що вимоги АТ КБ «Приватбанк» є необгрунтованими, заявлені із порушенням чинного законодавства, тому не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

І. Обгрунтування щодо пропущення Позивачем строків позовної давності.

Забезпечення диспозитивності цивільного судочинства регламентує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України).

У відповідності до поданих матеріалів встановлено, що Позивачем заявлено позовні вимоги за період з 08.11.2011 по 31.12.2018 року, при цьому звернувшись до суду у вересні 2019 року. У позовній заяві зазначено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. В будь - якому випадку, термін дії договору не може бути більший за строк дії кредитної картки. Термін дії картки вийшов у 2012 році (тобто картка була видана терміном на 1 рік, та Відповідач не звертався і не отримував перевипущену кредитну картку).

Відповідно до розрахунку, поданого Позивачем, в якості обгрунтування своїх вимог до Відповідача, визначено структуру кредитної заборгованості та поділено таблицю на 15 колонок відповідно до якої можна прослідкувати дату виникнення заборгованості, суму, відсоткову ставку, нарахування заборгованості, погашення, тощо.

Аналізуючи вказаний розрахунок, з урахуванням вимог ст. 81 ЦПК України, коли обставини, які визнаються стороною, не потребують додатковому доведенню, можна дійти де чіткого висновку про пропущення Позивачем строку позовної давності. Оскільки відповідно до структури боргу наявні основна сума заборгованості та нарахована пеня, строк позовної давності до яких застосовується по різному, є всі підстави щодо вказаних вимог зазначити окремо.

Що стосується основного боргу та нарахованих процентів.

Відповідно до розрахунку заборгованості основного боргу видно, що основний борг по Відповідачу починає свій відлік починаючи із 17.04.2013 року, коли була здійснена транзакція по зняттю готівки із картки. Хоча зі слів Відповідачки, першу суму коштів вона зняла в день видачі картки (2011 рік), оскільки кошти необхідні були на поховання рідної бабусі, тому ці обставини вона чітко пам`ятає.

Зауважує, що згідно розрахунку заборгованості, який додається до позовної заяви, математичним розрахунком неможливо зрозуміти та прослідкувати правильність нарахування та розрахунку відсотків, пені, комісії, оскільки в обгрунтування позовних вимог не зазначено формули розрахунку, а також посилання на відповідний пункт можливого договору чи правил, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх вимог чи то по нарахуванню пені, комісій, процентів. Отже, із розрахунку можливо встановити, що перша сума, яка була знята, датується 17.04.2013 року, при цьому сальдо простроченої заборгованості виникає вже 28.06.2013 року в сумі 1146,24 та 39,76, оскільки йде двома колонками, із незрозумілих причин (принаймні обгрунтування розрахунку в самому позові немає, чи то формули, чи то інструкції щодо користування вказаним розрахунком, тощо). Далі видно, що сальдо основної суми заборгованості в сумі 1436,45 грн. та 516,81 грн. починає свій відлік із 30.04.2014 року (тобто стала сума) та не погашається напротязі усього строку до визначеної дати періоду розрахунку заборгованості самим Позивачем у своєму позові. Це свідчить про те, що починаючи із 30.04.2014 року, заборгованість була зафіксована та не погашалася включно до 30.09.2019 року, про що свідчить сам розрахунок. Відповідно до поданого розрахунку Позивачем зазначено суму погашення заборгованості в сумі 795 гривень, однак Відповідач повністю заперечує вчинення такої дії, більше того, такі дії вона не могла вчинити ще й в силу того, що фактично були відсутні дані по рахунку чи по картці, оскільки була давно заблокована та недійсна, що в свою чергу унеможливлювало здійснення таких дій, про які вказує Позивач у своєму розрахунку. Вказаний доказ є сумнівним. Вказана обставина, не визнається Відповідачем, а Позивач не надав належні і допустимі докази здійснення вказаних дій саме Відповідачем, або довіреною особою. Крім того, вказана сума, в якості проплати, могла бути зарахована в результаті нарахованого додаткового кредитного ліміту в односторонньому порядку самою банківською установою, що визнається самим Позивачем, оскільки з його позовної заяви, вбачається одностороннє право збільшення кредитного ліміту та автоматичне списання наявних коштів, в тому числі за рахунок збільшеного кредитного ліміту.

Адвокат зазначає, що Позивачем не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом свого порушеного, (на його думку) права, а тому, в даному випадку, наполягає на застосуванні строку позовної давності при розгляді даної справи.

II. Щодо нарахування процентів.

Сума процентів згідно знову ж того самого розрахунку складає 125069,04 грн. та визначена за період з 08.11.2011 по 31.12.2018 року. Як вже зазначалося, відповідно до позовної заяви Позивача встановлено, що строк кредитного договору встановлено 12 місяців. При цьому, строк кредитного договору не може бути більшим ніж дія самої кредитної картки. Термін дії картки, як зазначено Відповідачем вийшов у 2012 році, тому карта була заблокована у зв`язку із закінченням терміну її дії, тому проценти в подальшому нараховуватись не могли.

III. Щодо необґрунтованості позовних вимог, як такі, що не грунтуються на чинному законодавстві України.

Як підставу своїх вимог Позивач, у якості укладення кредитного договору, надає Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Однак, обставини, зазначені у позовних вимогах та документальне підтвердження поданого позову є діаметрально протилежними та відображаються в наступному.

У позовній заяві зазначено, що ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту. Однак, у відповідності до доданої Анкети-заяви зазначено про суму отриманого кредитного ліміту в сумі 500,00 гривень. Відсоткова ставка взагалі не встановлена. Вказані суперечності свідчать про необґрунтованість вимог та їх односторонню зміну із 08.11.2011 року по день звернення до суду. При цьому слід звернути увагу на те, що «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті, на які посилається Позивач у справі, - ОСОБА_2 не підписувала та не погоджувала.

Враховуючи вказані розбіжності можна прийти до висновку, що додані в якості підтвердження позовних вимог «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» неодноразово Позивачем змінювалися та не відповідають тим, які були надані Відповідачу при підписанні Анкети - заяви.

Так, у відповідності до позовної заяви Позивача зазначено, що Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 0 від суми позову. Однак при цьому, у відповідності до Умов надання банківських послуг, які додані Позивачем до позову п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг містить зовсім інші умови, ніж наведені Позивачем.

Роздруківка із сайту банка належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у правовій позиції у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6- 16цс15). Таким чином, до спірних правовідносин за кредитним договором між сторонами неможливо застосувати положення ч.1 ст.634 ЦК України.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08.11.2011 року відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг. Також, клієнт ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. При цьому, Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. До позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, до позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви 08.11.2011 року відповідач був ознайомлений саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та тими Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витяги з яких долучено до позовної заяви.

Крім того, суду не надано документальних підтверджень того, що Розрахунки заборгованості за договором б/н від 08.11.2011 року, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувався відповідач, так як в Розрахунках та в Анкеті-заяві немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника.

У прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 127022,30 грн., однак не зрозуміло з чого виходив позивач при вирахуванні суми заборгованості.

У відповідності до вимог статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Всупереч зазначеному, позивачем до позовної заяви не додано докази, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви між відповідачем та позивачем було узгоджено розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплату відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору.

Крім того, позивач не підтвердив доказами те, що на момент підписання Анкети-заяви 08.11.2011 року відповідач був ознайомлений саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та саме тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви, а також те, що Розрахунки заборгованості за договором б/н від 08.11.2011 року, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувався відповідач, так як в Розрахунках та в Анкеті-заяві немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника.

Необхідність доказування ознайомлення відповідача з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у справі № 6-2320цс16 від 22.03.2017 року, в якій було скасовано рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у зв`язку з тим, що «суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту».

Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 76-81, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Леся Сергіївна Годік