Дата документу 15.09.2020
Справа № 334/5076/20
Провадження № 2/334/3362/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Філіпова І .М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

10.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить скасувати арешт, накладений на його майно постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС від 18.02.2014 року в рамках виконавчого провадження №41115640.

Суддя, дослідивши заяву та додані до неї документи дійшов такого висновку.

У своїй заяві ОСОБА_1 вказує, що арешт на майно було накладено в рамках виконавчого провадження №41115640 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 201151,50 грн. 28.05.2015 року до Дніпровського ВДВС надійшла заява стягувача про повне фактичне виконання рішення боржником, у зв`язку з чим 08.06.2015 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №41115640. Виконавчий збір за вказаним виконавчим провадженням погашено не було, тому 08.06.2015 року його було виведено у окреме виконавче провадження №47786384.

Відповідно до листа №31545 від 08.05.2020 року начальника відділу Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя виконавче провадження №47786384 було завершено на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», проте підстави для зняття арешту відсутні,оскільки виконавчий збір за виконавчим документом не сплачено.

ОСОБА_1 не згоден з позицію відповідача, оскільки вважає що строк пред`явлення до виконання виконавчого документу про стягнення виконавчого збору сплинув 22.06.2017 року, крім того, взагалі відсутні підстави для стягнення з нього виконавчого збору у зв`язку з добровільним виконанням рішенням суду боржником.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Ч. 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.02.2014 року, чинній на момент винесення постанови про арешт майна боржника) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Підстави зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

За приписами ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

За змістом ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №607/3894/17 : арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Також, слід враховувати, що причиною відмови у скасуванні арешту майна ОСОБА_1 є виконавче провадження №47786384 щодо стягнення виконавчого збору. Позивач обґрунтовує свою заяву відсутністю підстав для стягнення з нього виконавчого збору та закінченням виконавчого провадження щодо стягнення з нього виконавчого збору. Тобто, фактично спір виник у зв`язку з виконавчим провадженням №47786384 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, у зв`язку з чим державний виконавець відмовляється зняти арешт з майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгялду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що арешт на майно боржника не може бути знято у зв`язку з несплатою виконавчого збору за виконавчим документом в рамках виконавчого провадження №47786384, оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця щодо виконання рішення про стягнення виконавчого збору підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна.

Керуючись ст. ст. 186, 448 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з позовом в порядку адміністративного судочинства до Запорізького окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Філіпова І. М.