Провадження № 2/727/165/20
02 березня 2020 року м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Кодрян Л.І.
за участю секретаря судового засідання Кицинюка С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру у неї виникло на підставі договору дарування квартири від 18.12.2009 року реєстровий №4586, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.06.2017 року.
Зазначає, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_3 є її доньками. Відповідачі зареєстровані у вищезазначеній квартирі за її згодою. Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_3 добровільно виселилися з квартири та не проживають в ній з 2015 року, їх особисті речі в квартирі відсутні.
ОСОБА_1 вказує, що на даний час місце перебування відповідачів їй не відомо, зв`язок з ними втрачений, їх місце проживання не знає.
У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані у житловому приміщенні позивач сплачує додаткові кошти за комунальні послуги та позбавлена можливості оформити субсидію, обмежена у праві розпорядження майном.
Позивач зазначає, що відповідачі участі в утриманні спірної квартири не приймають, кошти за комунальні послуги не сплачують, жодних домовленостей щодо збереження за відповідачами права користування вищезазначеним житлом не існує.
Позивач просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 03.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання..
Ухвалою суду від 28.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав зазначених в ньому, обґрунтовуючи позовні вимоги доводами, викладеними в позовній заві, просила позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.129-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили, відзиву до суду не надали.
Відповідно дост.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів.
Свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснила суду, що позивач є її сусідкою. Зазначила, що їй відомо про те, що відповідачі тривалий час в квартирі не проживають, приблизно 13-14 років не проживають за адресою АДРЕСА_2 . Вказала, що позивач не чинила перешкод ОСОБА_3 та ОСОБА_3 у проживанні в квартирі.
Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , показання свідка, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 87,66 кв.м., що підтверджується договором дарування квартири від 18.12.2009 року, зареєстрованим в реєстрі №4586, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.06.2017 року №727/4895/17, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2019 року (а.с. 6, 7-8, 29-30).
З довідки КЖРЕП №14 №3186 від 21.11.2019 року встановлено, що у вищезазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).
З акту КЖРЕП №14 від 19.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , однак фактично за вказаною адресою відповідачі не проживають більше одного року (а.с.13).
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі на даний момент дійсно зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , але фактично більше року в зазначеній квартирі не проживають.
На даний час позивач ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 , не може вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_3 у її житловому приміщенні.
Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Як передбачено ч.ч.1,2 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням та визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Згідно ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150,156 ЖК України, ст.ст.16, 29, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4,5,89, 141, 247, 258-259, 264-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої АДРЕСА_2 ) у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ), такими, що втратили право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір в рівних частках в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. по 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. з кожного.
На рішення може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складено 03.03.2020 року

Суддя Кодрян Л.І.