Справа № 336/7675/2018
Пр. № 2/336/246/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на частку в праві спільної сумісної власності подружжя.

В заяві зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , чия смерть сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25 листопада 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час існування шлюбу подружжя набуло житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, стороною по якому був ОСОБА_3 . Оскільки набуте у шлюбі майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а частки подружжя в праві спільної власності вважаються рівними, просить визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного нерухомого майна.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Суркової В.П. від 18.12.2018 року позов залишений без руху.

На підставі ухвали судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Суркової В.П. від 10.01.2019 року позов повернуто позивачу.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21.03.2019 року ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2019 року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження в справі.

Внаслідок автоматизованого розподілу судової справи між суддями 4 квітня 2019 року визначений суддя, в провадження якого надійшла справа.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 10.04.209 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі.

В судове засідання позивач не з`явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

З аналогічною заявою звернувся до суду і її представник.

Представник відповідача надав суду заяву, яка містить невизнання позову та прохання вирішувати справу у його відсутність.

Третя особа надала суду звернення про проведення судового розгляду без її участі.

Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність її учасників.

З заяви відповідача випливає, що він не визнає позов, тому що на момент смерті ОСОБА_3 шлюб між ним та позивачкою було розірвано, а наявність інших підстав для спадкування, зокрема, факту спільного проживання із спадкодавцем, позивачка не довела.

З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову і необхідність його задоволення, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , чия смерть сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25 листопада 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 53, 59, 60). На підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2001 року подружжя набуло право власності на будинок АДРЕСА_1 , покупцем за яким виступив чоловік ОСОБА_3 (а. с. 54). Право набувача вказаної нерухомої речі зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно (а. с. 68).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них на мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т. і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Предметом поділу майна подружжя в силу положень сімейного законодавства може бути набуте під час перебування у шлюбі майно.

Підстави набуття права власності встановлені статтею 328 ЦК України, згідно з якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Означеною нормою цивільного законодавства встановлено презумпцію правомірності набуття права власності, виключення з якої становлять передбачені законом випадки.

Право власності ОСОБА_3 на спірний об`єкт нерухомості підтверджується наданими суду копіями договору купівлі-продажу будинку, технічного паспорту на житло, витягом з реєстру речових прав на нерухомість.

Означений будинок набутий під час існування шлюбу, тому виходячи з встановленої законом презумпції спільності майна подружжя, суд знаходить за можливе встановити, що будинок АДРЕСА_1 є предметом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 357 частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, а відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Наведені положення закону узгоджуються із змістом ст. 70 СК України про те, що частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним контрактом (ст. 70 СК України).

Аналізуючи правовідносини, що склалися, суд виходить з того, що ані законом, ані договором не встановлено право спільної сумісної власності на житло, яке належить подружжю, тому їхню спільну власність на нерухомість можна вважати частковою.

З урахуванням принципу рівності часток співвласників у праві спільної власності на майно суд знаходить за можливе задовольнити позов та визначити, що розмір часток учасників права спільної власності є рівним і становить Ѕ частину будинку.

Підставою для звернення до суду за судовим захистом є порушене, невизнане, оспорюване право, свобода чи інтерес в силу ст. 15 ЦК України, 4 ЦПК України.

Суд вважає, що право позивача є порушеним, тому його необхідно захистити в обраний нею спосіб.

На наведені міркування суду не вливає викладена в письмовій заяві позиція відповідача про невизнання позову, оскільки твердження автора цієї заяви спрямовані в русло заперечень проти права позивачки на спадкування після смерті чоловіка, шлюб з яким припинений до настання його смерті, тоді як предметом цього спору є правовідносини, що витікають з права спільної власності подружжя, і предметом захисту є належна саме позивачці як подружжю частка в праві спільної власності подружжя.

Перелічені докази в сукупності підтверджують обґрунтованість позову та з урахуванням наведених норм закону дають суду всі підстави для його задоволення і визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину спірного житла як на частку в праві спільного майна подружжя.

Керуючись ст. ст. 60, 69, 70 СК України, ст. ст. 356, 357 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Запорізької міської ради задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частину нерухомого майна в праві спільного майна подружжя за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, сараїв літ. В, Г, З, душу літ. Д, гаражу літ. Е, вбиральні літ. Ж, паркану № 1, 2, водопроводу № 3, замощення І.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Суддя О.В. Щаслива