Справа № 315/219/20
Номер провадження № 2-о/315/19/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року

Гуляйпільський районний суд Запорізької області в складі: головуючого судді Телегуз С.М., за участю секретаря Дмитренко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гуляйполе цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 , заінтересована особа: Гуляйпільська міська територіальна громада в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу Державного акта на право приватної власності на землю від 26 квітня 2002 року серії ІІІ-ЗП №001825.

В заяві зазначає, що в лютому місяці 2020 року він звернувся до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горової Я.О. з заявою про отримання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, нотаріус постановою від 07 лютого 2020 року, відмовив у видачі Свідоцтва, так як при перевірці правовстановлюючих документів, було виявлено розбіжності в записах прізвища спадкодавця: в свідоцтві про смерть зазначено - « ОСОБА_3 », тоді як у Державному акті на право приватної власності на землю - « ОСОБА_4 », що унеможливлює видачу Свідоцтва про право на спадщину заявнику. Просить встановити факт належності ОСОБА_2 Державного акта на право приватної власності на землю від 26 квітня 2002 року серії ІІІ-ЗП №001825.

В судове засідання заявник, представник заявника не з`явилися, подали суду заяву з клопотанням про розгляд справи без їх участі, підтримали заяву, просили її задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Гуляйпільська міська територіальна громада в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області, до суду не з`явився, надали суду письмову заяву з проханням слухати справу за їх відсутності. Проти встановлення даного факту не заперечують.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

Водночас, діючий ЦПК України передбачає обов`язкове досудове вжиття заходів з надання відповідних доказів (ст.318 ЦПК України - зміст заяви та додатки до заяви). Саме на цей факт звернуто увагу у п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Крім цього, у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення факту, що мають юридичне значення», зазначено наступне: « Інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові чи час народження не відповідають записам у паспорті чи у свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може нести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них.»

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 05.02.2020 року (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на земельну ділянку, яка розташована на території Успенівської сільської ради, площею 6.06 га для ведення особистого селянського господарства.

За життя ОСОБА_2 заповів своєму племіннику ОСОБА_1 ( заявнику) все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, все те, що на день його смерті буде належати за законом та на що він матиме право ( копія заповіту від 07.04.2011року (а.с.9).

Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини заявник ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріусу Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горової Я.О. для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Проте, нотаріус, постановою від 07 лютого 2020 року відмовив у видачі Свідоцтва, так як при перевірці правовстановлюючих документів, було виявлено розбіжності в записах прізвища спадкодавця: в свідоцтві про смерть зазначено - « ОСОБА_3 », тоді як у Державному акті на право приватної власності на землю - « ОСОБА_4 », що унеможливлює видачу Свідоцтва про право на спадщину заявнику (а.с. 10).

Помилка при написанні прізвища померлого в Державному акті на право приватної власності на землю унеможливлює використання останнього при оформленні заявником права на спадщину.

Встановити даний факт в інший спосіб, як через встановлення факту судовим рішенням, заявник не має змоги.

Встановлення цього юридичного факту має для нього суттєве юридичне значення і необхідно для оформленні заявником права на спадщину.

За таких обставин заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 19, 76-83, 247, 258-259, 268, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Гуляйпільська міська територіальна громада в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державного акта на право приватної власності на землю від 26 квітня 2002 року серії ІІІ-ЗП №001825, виданого на підставі Розпорядження голови Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області Бірюкова І.О. № 91 від 22 березня 2002 року на ім`я ОСОБА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: С.М.Телегуз