Дата документу 05.03.2020 Справа № 335/7332/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/7332/19Головуючий у 1-й інстанції Калюжна В.В. Повний текст рішення складено 04.10.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/288/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-9), в якому посилаючись на ст. 625 ЦК України, просила стягнути з відповідача заборгованість (переплату за електроенергію) у сумі 26281,68 грн. з урахуванням індексу інфляції у сумі 1314,08 грн. та трьох процентів річних у розмірі 393,15 грн., всього на суму 27988,91 грн. Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, а також витрат на правничу допомогу у розмірі 8700,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що за укладеним між позивачем та ПАТ «Запоріжжяобленерго» договором про постачання електричної енергії № 11263 від 26 червня 2009 року, станом на 01.02.2019 року переплата за використану електричну енергію становить 26281,68 грн., яку на вимогу позивача під час досудового врегулювання спору не було повернуто ПАТ «Запоріжжяобленерго», у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Калюжну В.В. (а.с. 1).

Ухвалою суду першої інстанції від 10 липня 2019 року (а.с. 36) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2019 року (а.с. 127-131) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 заборгованість з урахуванням 3% річних та втрат від інфляції за період з 31.12.2018 року по 01.07.2019 року у розмірі 27988, 91 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 8700,00 грн., а всього стягнути 37457,31 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ПАТ «Запоріжжяобленерго» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 136-141) просило рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8700,00 грн. та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь позивача 2800,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 144).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 12 грудня 2019 року (а.с. 156).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 159).

Позивач ОСОБА_1 правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом не скористалась

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У січні 2020 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» подало поштою до суду апеляційної інстанції доповнення до апеляційної скарги (а.с. 160-171), які були повернуті скаржнику ухвалою суду від 09 січня 2020 року (а.с. 112).

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).

Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Відповідач ПАТ «Запоріжжяобленерго» оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» витрат на правову допомогу у розмірі 8700,00 грн.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» витрат на правову допомогу у розмірі 8700,00 грн.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, стягуючи з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 у цій справі у тому числі витрати на правничу допомогу у розмірі 8700,00 грн., керувався ст. 141 ЦПК України та виходив із такого.

Згідно із положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд першої інстанції встановив, що між ОСОБА_1 та адвокатом Бабенко Г.О., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 001103 від 27.11.2015 року, укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 02.05.2019 року (а.с.11-12) та додаткову угоду до нього від 03.05.2019 року (а.с. 13-14). На виконання умов цього договору позивачем згідно з наданою до суду квитанцією від 03.05.2019 року сплачено 5000,00 грн. (оригінал а.с.15). Крім того, за заявою представника позивача (а.с.68), яка надійшла до суду першої інстанції 11.09.2019 року, позивач долучила до матеріалів справи також акт виконаних робіт від 30.08.2019 року за договором про надання правової (правничої) допомоги від 02.05.2019 року та додатковою угодою від 03.05.2019 року (копія а.с. 69), рахунок від 30.08.2019 року (копія а.с. 70), додаткову угоду № 2 від 30.08.2019 року (копія а.с. 71), а також оригінали квитанцій від 30.08.2019 року на суму 2400,00 грн. (а.с. 73) та 1300,00 грн. (а.с. 74). Таким чином, станом на 11.09.2019 року загальна сума витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу становить 8700,00 грн., що знайшло своє підтвердження в повному обсязі доказами, наданими представником позивача суду першої інстанції.

Надаючи оцінку запереченням відповідача на заяву щодо розміру витрат на правову допомогу, подану до суду 30.09.2019 року, згідно із якою відповідач просив визначити розмір витрат на правову допомогу в сумі 1000,00 гривень, суд першої інстанції зазначав таке.

Згідно із вимогами чинного законодавства обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ч. 6 ЦПК України).

П. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом (на теперішній час закон 4191-VI не чинний), про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Відповідач не навів суду першої інстанції жодних критеріїв оцінювання ним вартості години роботи адвоката за надання певних видів послуг, як і не надав суду нормативного обґрунтування своїм твердженням та доказів на підтвердження неспівмірності заявленої суми витрат. У свою чергу, згідно поданих позивачем до суду доказів щодо надання правової допомоги, її обсягів та вартості, вбачається, що, серед іншого, до переліку та вартості послуг на правничу допомогу увійшов не лише час, витрачений на підготовку безпосередньо процесуальних заяв, але й друк, копіювання документів, подання документів до суду, а також інші види правової допомоги, зазначені в додатковій угоді та актах виконаних робіт.

Суд першої інстанції критично поставився до доводів відповідача про необхідність зменшення суми витрат на правову допомогу, виходячи з того, що розмір основного боргу складає лише 26281,68 грн., у зв`язку з тим, що понесені витрати на правову допомогу згідно наданих суду доказів в обґрунтування їх розміру розраховано не у відсотках від суми боргу, а відповідно до кількості витрачених адвокатом годин (або у фіксованому розмірі за участь в судовому засіданні), кількість яких не залежить в даному випадку від розміру заборгованості. Крім того, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, неодноразові спроби позивача та його представника врегулювати спір з відповідачем у досудовому порядку, врахувавши перелік, обсяг наданих за договором послуг та витрачених годин на них, розмір витрат на правову допомогу, який просив стягнути позивач, не суперечить принципу співмірності, передбаченому ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Дослідивши надані сторонами справи докази, з урахуванням обставин справи та поведінки відповідача до та під час розгляду справи, зокрема, небажання відповідача в добровільному (досудовому) порядку врегулювати спір та повернути заборгованість позивачу, заперечення проти позовних вимог в суді при одночасному підтвердженні наявної заборгованості перед позивачем, що призвело до підготовки позивачем додаткових процесуальних заяв та до додаткових судових витрат, а також з урахуванням того, що суму витрат на правничу допомогу позивачем заявлено у розмірі станом на 11.09.2019 року і не було збільшено після двох призначених судових засідань (17.09.19 року та 30.09.19 року), а також з огляду на приписи ст. 137 ч. 6 ЦПК України, суд першої інстанції вважав недоведеним з боку відповідача факт неспівмірності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а тому дійшов правильного висновку про необхідність задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» є такими, що дублюють доводи заперечень відповідача у суді першої інстанції у цій справі при вирішення питання про понесені позивачем судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію ПАТ «Запоріжжяобленерго», як відповідача у цій справі, яку останній вважає єдино вірною та можливою.

В силу вимог ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл між сторонами у цій справі понесених позивачем судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 8700,00 грн., а саме покладено останні у повному обсязі на відповідача у цій справі ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Оскільки, позов позивача у цій справі було задоволено у повному обсязі, то і ці витрати позивача стягнуто з відповідача у повному обсязі.

При цьому, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ці витрати позивача підтверджені вищезазначеними належними, допустимими доказами, наданими стороною позивача у матеріали цієї справи, є обґрунтованими, міститься відповідний обґрунтований розрахунок останніх та оригінали квитанцій про оплату останніх позивачем. Ці витрати позивача є співмірними із ціною позову позивача у цій справі у розмірі 27988,91 грн., поведінкою сторін у цій справі та підстави для зменшення останніх судом при вищевикладених обставинах відсутні.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, в межах вимог позивача та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго», передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.

Судова практика інших судів в інших справах за участю інших осіб за наявності інших фактичних обставин справ, наведена відповідачем в його вищезазначеній апеляційній скарзі у цій справі в обґрунтування останньої, не може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі.

Оскільки, остання не має предюдиційного значення для вирішення судом цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, або ж його зміни.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 05.03.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.