Дата документу 26.02.2020 Справа № 331/2335/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2335/18 Головуючий у 1 інстанції: Антоненко М.В.
провадження № 22-ц/807/609/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що з ОСОБА_1 він перебуває у шлюбі з 09 червня 2016р. Шлюб зареєстровано у Броварському районному відділі РАЦС, актовий запис № 325. Дітей від шлюбу немає. 09 липня 2016р. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mazda 3, р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі Київ-Чоп на 395 км. + 650 м, при виконанні маневру повороту ліворуч не вибрала безпечної швидкості руху та не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого не справилася із керуванням своїм транспортним засобом та здійснила виїзд на зустрічну смугу, де допустила зіткнення із автомобілем Pengeot Expert, який рухався у зустрічному напрямку.

Вказував, що він був пасажиром автомобіля Mazda 3, та внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої поєднаної травми, закритої черепно-мозкової травми, субарахноїдального травматичного крововиливу, забою головного мозку, закритої травми грудної клітки з множинними переламами ребер зліва та справа, лівобічного гемо- та правобічного пневмотораксу, забою легенів та органів середостіння, забою нирок, забійної рани тім`яної ділянки голови. Кілька днів він був на межі смерті, а потім проходив лікування в хірургічному відділенні Дубеньської ЦРЛ з 09.07.2016р. по 22.07.2016р., а коли йому стало трішки краще, повернувся до Запоріжжя, де походив лікування з 26.07.2016р. по 09.08.2016р. в торакальному відділенні «Міської кліничної лікарні екстреної та швидкої допомоги м. Запоріжжя».

На теперішній час йому встановлено 3-ю групу інвалідності з обмеженою працезда-

юністю та призначено соціальну допомогу по інвалідності у розмірі 1450 грн.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодження у теперішній час він не може працювати, оскільки відчуває постійний біль та потребує, як мінімум, ще однієї операції. Згідно з висновком МСЕК йому заборонені роботи з небезпечними умовами праці, але оскільки за фахом він є зварювальником та осатаній час працював такелажником, він позбавлений можливості працювати на цих роботах за станом здоров`я.

Вказує, що відповідачка відшкодувала більшу частину його витрат на лікування. Але зараз вона відмовляється надавати матеріальну допомогу для проходження обстеження та проведення операції, за допомогою якої він може фактично повністю відновити стан здоров`я, погіршення якого відбулось внаслідок аварії.

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05.12.2017р., який набрав чинності 01.01.2018р., встановлено вину відповідачки у вказаному ДТП та, відповідно, протиправність її дій та причинний зв`язок між ними та отриманими ним тілесними ушкодженнями. Цивільний позов у кримінальному провадженні ним не заявлявся.

В результаті ДТП внаслідок ушкодження здоров`я йому було завдано значної моральної шкоди, яка виражається у вигляді: фізичних страждань від нанесених йому тілесних ушкоджень; погіршення стану здоров`я у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями і пережитим стресом; моральних переживань з приводу пережитого та побоювання за життя і здоров`я, щодо можливості назавжди залишитись інвалідом. Внаслідок отриманих ушкоджень у нього переламані кістки, і він змушений витрачати особистий час на лікування, вишукувати кошти на медикаменти, наслідки травми відчуваються і в даний час у вигляді частих болів голови і ребер. Крім того, внаслідок отриманих ушкоджень та за станом здоров`я він не може працювати за своїм професійним фахом, що також негативно вплинуло на його звичний життєвий уклад.

Завдані моральні та фізичні страждання мають тривалий характер, продовжуються по теперішній час і наслідки травми, можливо, не зникнуть ніколи. Але попри це, відповідачка відмовляється допомагати йому. Завдану моральну шкоду з урахуванням її тяжкості, тривалості і неможливості усунення наслідків аварії, характеру поведінки відповідачки він оцінює в 100 000 грн., яку просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким визначити розмір відшкодуванням з урахуванням фактичних обставин справи, а також розміру отриманого ОСОБА_2 страхового відшкодування.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін, кожен з яких підтримав свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (справа № 331/165/18).

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 грудня 2017 року (справа № 559/504/17) встановлено, що 09 липня 2016 року, близько 12-ої години, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Маzda 3, р.н. НОМЕР_2 , та рухаючись по автодорозі Київ-Чоп на 395 км. + 650 м, при виконанні маневру повороту ліворуч не вибрала безпечної швидкості руху та не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого не справилася із керуванням своїм транспортним засобом та здійснила виїзд на зустрічну смугу руху, де допустила зіткнення із автомобілем Реиgeot Expert, р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку.

Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи № 3.1-962/16 від 22 грудня 2016 року водій ОСОБА_1 своїми діями порушила вимоги п.п. 12.1, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, та саме порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 12.1 ПДР при вказаних фактичних обставинах знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля марки Реugeot Ехреrt, отримали наступні тілесні ушкодження: ОСОБА_4 - середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я; ОСОБА_5 - середнього ступеня тяжкості.

У вироку також зазначається, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Mazda 3 ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої поєднаної травми, закритої черепно-мозкової травми, субарахноїдального травматичного крововиливу, забою головного мозку, закритої травми грудної клітки з множинними переламами ребер зліва та справа, лівобічного та правобічного гемопневмотораксу, забою легень та органів середостіння, забою нирок, забійної рани тімяної ділянки голови, які згідно п. 2.1.1 а) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент отримання (висновок експерта № 286 від 29.11.2016).

Вироком суду ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 України, та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами, та звільнено від відбуття призначеного судом основного покарання у вигляді позбавлення волі на підставі п. «б» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році».

Наявність у позивача ОСОБА_2 тілесних ушкоджень підтверджується епікризом до медичної карти стаціонарного хворого № 5625; виписним епікризом до історії хвороби № 12578. Встановлення ОСОБА_2 . ІІІ група інвалідності підтверджується довідкою до акту медико-соціальної експертної комісії та довідкою УПСЗН ЗМР по Олександрівському району від 12.02.2018р. про отримання держаної соціальної допомоги як інвалідом ІІІ групи.

Встановивши вказані обставини, суд визнав доведеним позов ОСОБА_6 , а також визнав визначену ним на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 100 000 грн. адекватною його моральних стражданням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом взяті до уваги не всі обставини, які впливають на розмір відшкодування, а тому суд безпідставно стягнув значно завищену суму на відшкодування моральної шкоди позивачу.

Встановлені судом обставини щодо факту ДТП, винуватості в ньому самої ОСОБА_1 остання як апелянт не оскаржує.

Обставинами, які, на думку апелянта, суд безпідставно не взяв до уваги при визна-

ченні розміру відшкодування, зазначає наступні: ОСОБА_2 написав розписку, що претензій матеріального і морального характеру за даною ДТП до неї не має; вона оплачувала його лікування; нею надавалась йому матеріальна допомога після лікування, позивач отримав страхове відшкодування у вигляді витрат на лікування, яких він не поніс, а також йому була відшкодована моральна шкода страховиком. Крім того, вказувала, що ОСОБА_2 не був потерпілим у кримінальному провадженні, тому ступінь його тілесних ушкоджень вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненскої області не встановлювалась.

Перевіривши вказані доводи, колегія знаходить їх частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд приймає до уваги обставини справи, характер діяння відповідача, ступінь моральних та психічних переживань позивача з приводу неправомірних дій відповідача, та відповідних наслідків, яких зазнав позивач від дій спрчинителя шкоди.

Встановлено, що тілесні ушкодження отримані позивачем від необережного злочину, скоєного відповідачем, а не від її умисних дій.

Дійсно, ОСОБА_2 не був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні № 00000727 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Але таке становище викликано не тим, що спричинені йому внаслідок ДТП тілесні ушкодження не підпадали під ознаки цього правопорушення, а лише у зв`язку з його небажанням виступати проти своєї дружини, про що ним безпосередньо зазначено у заяві слідчому СВ Дубенського ГУНД в Рівненській області, яким здійснювалось досудове розслідування вказаного кримінального провадження ( а.с. 134). З цих підстав, як пояснював ОСОБА_2 , ним було складено і розписку про відсутність претензій до відповідача з приводу ДТП ( а.с. 30).

Згідно з проведеною у вказаному кримінальному провадженні судово-медичною експертизою № 286 від 29.11.2016р., спричинені внаслідок ДТП ОСОБА_2 тілесні ушкодження кваліфіковані як тяжкі тілесні за ознакою небезпеки для життя в момент отримання ( а.с. 3-зворот).

Але відповідачем надано суду висновок експерта від 21.03.2017р. № 125/к, згідно з яким групи ушкоджень, виявлених у ОСОБА_2 по п.1.1 та 1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» як окремо, так і у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, проте викликають тривалий розлад здоров`я на строк понад три тижні.

Але суд при розгляді справи не взяв цей висновок до уваги, надавши перевагу обставинам, які встановлені вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 грудня 2017 року, який має преюдиціальне значення для даної справи, а саме, що ОСОБА_2 внаслідок винних дій ОСОБА_1 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Та колегія погоджується із судом, оскільки у вироку про ці обставини безпосередньо зазначається як про наслідки вчиненого кримінального правопорушення. Експертиза ж № 125/к була проведена поза межами кримінального провадження за клопотанням адвоката Келембета С.В., та її висновок не увійшов до матеріалів кримінального провадження.

Із сукупності вказаних документів вбачається, що ОСОБА_2 намагався в такий спосіб зменшити відповідальність обвинуваченої ОСОБА_1 , яка на той час була його дружиною.

Проте інші докази про надання матеріальної допомоги ОСОБА_1 у лікуванні ОСОБА_2 та в подальшому є такими, що впливають на спірні правовідносини. Так, встановлено, що ОСОБА_1 протягом періоду з вересня 2017р. по березень 2018р. регулярно здійснювала на карту позивача щомісячні перекази у сумах по 50, 100, 200 грн. ( а.с. 32-40).

Про надання відповідачем вагомої матеріальної допомоги ОСОБА_2 у період його лікування після ДТП також пояснювала свідок ОСОБА_7 , допитана судом в ході розгляду справи.

Цих обставин не заперечував і сам позивач, наголошуючи на тому, що ОСОБА_1 припинила надавати йому матеріальну допомогу після розірвання шлюбу, але він потребує такої допомоги, оскільки у нього не вистачає коштів від соціальної допомоги на подальше відновлення стану здоров`я.

Підтверджуються також і доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 , попри надання нею коштів на його лікування, не витративши на нього своїх коштів, останній отримав страхове відшкодування від ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс» у загальній сумі 44 293,78 грн., в тому числі: витрати на лікування в сумі 24 783,60 грн., відшкодування у зв`язку із стійкою втратою працездатності в сумі 17 400 грн. та на відшкодування моральної шкоди 2 109,18 грн. ( а.с. 78).

Дійсно, на теперішній час позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, але строк для наступного переосвідування зазначено 31.03.2020р., тобто інвалідність встановлена не безстроково.

Зважаючи на те, що позивач надавала матеріальну допомогу на лікування ОСОБА_2 , в подальшому перераховувала йому кошти на карту у Приватбанку, група інвалідності йому встановлена не безстроково, а на певний строк до 31.03.2020р., працездатності він не позбавлений, за виключенням праці у небезпечних умовах, частково отримав відшкодування моральної шкоди від страхової компанії, то стягнутий судом розмір відшкодування у сумі 100 000 грн., на думку колегії, є завищеним.

Тому з урахуванням вище наведених обставин колегія вважає, що стягнута судом сума підлягає зменшенню до 40 000 грн., що колегія вважає розумним та справедливим

розміром у даних правовідносинах.

З огляду на все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, тому у відповідності до положень ч. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України змінює оскаржуване рішення в частині розміру стягнутої на відшкодування моральної шкоди суми.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 рокуу цій справі змінити в частині стягнутої суми на відшкодування моральної шкоди, зменшивши її розмір до 40 000 (сорока тисяч ) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 березня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.