Справа № 183/809/20
№ 2-о/183/82/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 рік,

за участю сторін:

заявника ОСОБА_1

представника заявника - адвоката Маркело В.О.,

представника заінтересованої особи Кімстач Д.І,-

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в порядку окремого провадження, в якій, з урахуванням уточнень, просила встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування заяви вказує, що вона ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дніпропетровську, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які на момент її народження проживали в АДРЕСА_1 Вона проживала разом з батьками, середню освіту здобувала в СШ № 7 м.Дніпропетровська. В період з 10.03.1987 року по 07.02.1989 року вона була зареєстрована в АДРЕСА_2 . У 1988 році вона зареєструвала шлюб, внаслідок чого змінилося її прізвище на ОСОБА_1 , разом з чоловіком вони проживали в АДРЕСА_3 , однак за вказаною адресою вона не була зареєстрована.

10.10.1989 року вона знову була зареєстрована в АДРЕСА_2 до 18.05.1990 року.

В свою чергу, її матір переїхала проживати в АДРЕСА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у заявника в м.Дніпропетровську народився син ОСОБА_4 , однак перед його народженням, а саме у січні 1991 року ОСОБА_1 переїхала проживати в Донецьку область, м.Красногорівка, де була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

У жовтні 1992 року вона остаточно повернулася на постійне місце проживання з Донецької області в Дніпропетровську область, 21 вересня 1993 року була зареєстрована в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_6 .

Заявник наполягає, що мала паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , в якому був штам про набуття громадянства України, однак цей паспорт нею було втрачено в 2010 році. Приблизно у 2010 році вона переїхала проживати до своєї матері в с.Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, яка з 2000 року проживала в будинку своєї матері (бабусі заявника ОСОБА_3 по АДРЕСА_7 .

В 2019 році заявник звернулася до Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою про отримання паспорту громадянина України, однак у видачі паспорта їй було відмовлено, оскільки взагалі не встановлено належність до громадянства України, рекомендовано звернутися до суду.

ОСОБА_1 звертає увагу, що позбавлена можливості надати відомості про своє місце реєстрації в Донецькій області в м.Красногорівка станом на 24.09.1991 року, оскільки ця територія на сьогоднішній день є непідконтрольною Україні, тому вона звернулася до суду з означеною заявою.

У письмових поясненнях на заяву ОСОБА_1 представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не спростовувала тієї обставини, що 04.06.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з заявою про перевірку належності чи неналежності до громадянства України, в зв`язку з втратою паспорта громадянина колишнього СРСР та потребою в оформленні паспорта громадянина України. Проведеною перевіркою встановлено особу ОСОБА_1 , однак не встановлено її належності до громадянства України, тому представник заявника наполягала на тому, що у разі ненадання письмових доказів, які з беззаперечно свідчили про факт проживання ОСОБА_1 постійно на території України станом на 24.08.1991 року, у задоволенні її заяви слід відмовити.

В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, заявник надала детальні пояснення про те, при яких обставинах вона почала проживати в Донецькій області, де навіть офіційно працювала станом на 24.08.1991 року. Однак, перед народженням дитини, перебуваючи у відпустці, пов`язаній з пологами, вона повернулася до своїх батьків м. Дніпропетровськ, де через місяць, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 у неї народився син ОСОБА_4 .

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 , посилаючись на відсутність документів, які б давали змоги дійти до висновку про те, що ОСОБА_1 беззаперечно проживала постійно на території України станом на 24.01.199 року. При цьому представник заявника не спростовувала ту обставину, що Новомосковським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області за заявою ОСОБА_1 була проведена перевірка її належності до громадянства України, та було встановлено її особу, однак не встановлено факту належності до громадянства України, остання є особою без громадянства. У разі задоволення заяви та винесення відповідного рішення судом, ОСОБА_1 матиме можливість у встановленому порядку набути громадянство України, відповідно до Закону України «Про громадянство України».

Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року відкрите провадження по справі.

Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, представника заінтересованої особи, дослідивши подані докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до такого висновку.

Суду надано свідоцтво про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 , у відповідності до якого остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дніпропетровську, її батьками значаться ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 5).

09 липня 1988 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, внаслідок чого прізвище дружині було присвоєно ОСОБА_1 , про що свідчить відповідний запис акту про реєстрацію шлюбу № 715, вчинений Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦСу (а.с. 40).

11 травня 1990 року був розірваний шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент розірвання шлюбу була зареєстрована в АДРЕСА_2 , про що свідчить запис акту про розірвання шлюбу № 254 від 11 травня 1990, вчинений Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦСу, на підставі відповідного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 1990 року (а.с. 37).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народився син ОСОБА_4 , про що свідчить запис акту про народження № 1711 від 15.11.1991 року, вчинений Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦСу. ОСОБА_4 народився в м.Дніпропетровську, на момент реєстрації народження дитини, ОСОБА_1 була зареєстрована в АДРЕСА_8 (а.с. 29).

Крім того, суду надано копію форми про реєстрацію ОСОБА_1 за паспортом серії НОМЕР_1, у відповідності до якого вона 13.10.1992 року прибула з м.Марьїнки Донецької області, де 21.09.1993 року була зареєстрована по АДРЕСА_8 , де була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 4)

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області з приводу порушення клопотання про набуття громадянства України за територіальним походженням у зв`язку з проживанням на території України 24 серпня 1991 року. 04.07.2019 року отримав роз`яснення № 1235-218/1235-19, згідно якого їй рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року (а.с.6).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року ( ч.2 ст.3 Закону України «Про громадянство України).

За ст.1 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Частиною 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено заявником та не спростовано заінтересованою особою, встановлення факту проживання на території України необхідне заявнику для набуття громадянства України та проживання на території держави на законних підставах, оскільки станом на 24 серпня 1991 року, вона була зареєстрована в м.Красногорівка Донецької області. Зазначена територія на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про набуття громадянства України, у відповідності з постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року № 254-VІІІ, визначена тимчасово окупованою територією.

Між тим, факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року підтверджується дослідженими судом матеріалами справи, необхідність встановлення даного факту підтверджена, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та такі, що підтверджені документально.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141-142, 206, 258, 259, 264-265, 268, 294, 319 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровська, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.