Справа №717/1809/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року смт. Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Телешмана О.В.,

з участю секретаря судових засідань Мазура Ю.Д. ,

позивач ОСОБА_1 в судове засідання з`явилася,

представник позивач ОСОБА_2 в судове засідання з`явився,

відповідач ОСОБА_3 в судове засідання з`явилася,

представник відповідача Букатко ОСОБА_4 Б. в судове засідання з`явилася,

відповідач ОСОБА_5 в судове засідання з`явилася,

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення згідно з яким:

1. Визнати незаконною та протиправною вчинення нотаріальної дії приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Оленою Гнатівною, щодо прийняття та реєстрації заяви позивача ОСОБА_1 про її відмову від прийняття спадщини зареєстрованої у книзі обліку і реєстрації спадкових справ (справа № 31/2010) у день її надходження 21.10.2010 року вх. 04/О2-14, яка була складена секретарем Оселівської сільської ради Шишковським А.В., та зареєстрована в реєстрі за № 135.

2. Визнати незаконною та протиправною не вчинення нотаріальної дії приватного нотаріуса Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Олени Гнатівни, щодо її відмови у прийнятті заяви ОСОБА_1 від 25.10.2018 року, та від 18.10.2018 року, про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , а також на інше рухоме та нерухоме майно.

3. Визнати незаконними та протиправними дії приватного нотаріуса Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Олени Гнатівни щодо її відмови винести відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо прийняття заяви ОСОБА_1 , про видачу свідоцтва про право на спадщину від 25.10.2018 року та від 18.10.2018 року, із відповідним роз`ясненням порядку її оскарження.

4. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 21.10.2010 року, приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Оленою Гнатівною та зареєстроване в реєстрі за № 1289 на ім`я ОСОБА_3 , згідно якого вона успадкувала земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0103, площею 0,85 га., яка розташована на території Оселівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, яка належала ОСОБА_6 на підставі державного акта серії ЯБ № 192992.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Олени Гнатівни про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання незаконною відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю та пояснила, що вона не підписувала ніяких заяв про відмову від спадщини. Раніше була домовленість про те, що земельна ділянка її покійного чоловіка буде належати після його смерті їхній дочці ОСОБА_3 . Але заповіт її чоловік не складав, тому потрібно скасувати всі документи, які видав нотаріус ОСОБА_3 по такому заповіту. В сільську раду вона не ходила для подачі заяви про відмову від спадщини і до неї не приходив працівник сільської ради. В жовтні 2010 року вона перебувала в м. Сімферополь, тому не могла підписувати жодні документи в Оселівській сільській раді Кельменецького району Чернівецької області.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав повністю, та пояснив, що позивач ОСОБА_1 не подавала 20.10.2010 року в Оселівській сільській раді заяву про відмову від спадщини, так як в цей день вона перебувала в м. Сімферополь. Коли виник спір з приводу спадщини, позивач подала нотаріусу ОСОБА_7 Г. заяву про невчинення нотаріальних дій. Він, як представник позивачки, і сама позивачка неодноразово зверталися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину позивачці, але нотаріус не видав свідоцтво і також не виніс в установленому порядку постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , так як була його дружиною та постійно проживала з ним на момент його смерті, а також вона була непрацездатною і, навіть, при наявності заповіту, мала обов`язкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_6 Нотаріус мав прийняти таку заяву та видати свідоцтво про право на спадщину за законом або винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, але нотаріус не вчинив ні того, ні іншого, надавши позивачу письмову відповідь у формі листа, а не постанови. Крім того, заява позивача про те, що вона спадщину не приймала і на неї не претендує не є заявою про відмову від спадщини, так як за змістом не відповідає вимогам такого правочину, як відмова від спадщини. Крім того, дана заява подана нотаріусу невідомо ким та поза межами строку для прийняття спадщини, тому нотаріус безпідставно взяла таку заяву до уваги і видала відповідачу ОСОБА_3 спірне свідоцтво про право на спадщину і в подальшому протиправно та незаконно відмовляла позивачу у вчиненні нотаріальних дій по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та протиправно не надавала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріально дії.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала повністю та пояснила, що після смерті батька вона, як спадкоємець за законом та заповітом звернулася до нотаріуса і їй надали список документів, які мають бути подані для оформлення спадщини. Вона зібрала всі необхідні документи, в тому числі довідки та інші документи з Оселівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області. Також вона виготовила технічну документацію на житловий будинок, який належав спадкодавцю та позивачу ОСОБА_1 і звернулася до нотаріуса відповідача ОСОБА_5 . Остання видала їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Вона вважає, що нотаріус вчинила все правильно, так як її мати позивач ОСОБА_1 написала заяву про відмову від спадщини. Вона бачила, як до матері додому приїжджав секретар сільської ради для оформлення даної заяви. Вона заперечує проти витрат на правову допомогу так, як вважає, що вона не порушувала права позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Букатко Н.Б. позов не визнала повністю та пояснила, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 була домовленість про спадкування земельної ділянки, на яку видано спірне свідоцтво, тому немає спору про право на даний час. Вважає, що нотаріус вчинила всі дії відповідно до вимог законодавства. Витрати на правову допомогу є завищеними та безпідставними, як і позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала повністю та пояснила, що відповідач ОСОБА_3 28.07.2010 року подала заяву про прийняття спадщину після смерті ОСОБА_6 21.10.2010 року вона подала їй заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом і при цьому надала всі необхідні документи, в тому числі заяву ОСОБА_1 від 21.10.2010 року інформаційного характеру, про те, що вона спадщину після смерті ОСОБА_6 не приймала і на неї не претендує. Дана заява була оформлена згідно законодавства, тому в неї не було підстав не довіряти такій заяві. Тому вона взяла таку заяву до уваги і видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_3 . Остання в подальшому, через 8 років, зверталася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на інше нерухоме майно, але на той час позивач ОСОБА_1 подала заяву про не вчинення будь яких нотаріальних дій через спір про спадщину між спадкоємцями. Позивач та її представник зверталися із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але вона не могла видати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як було вже видано свідоцтво на спадщину на ім`я відповідача ОСОБА_3 . Крім того, заявник не вимагали надати їм постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, тому вона надавала письмові відповіді з роз`ясненням про можливість розв`язання спору в суді.

Підстави позову: позов заявлений з тих підстав, що нотаріус вчинила ряд незаконних дій по прийняттю заяви від позивача в якості відмови від спадщини, яку позивач не подавала, незаконно видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цілу частку нерухомого майна земельної ділянки, на ім`я відповідача ОСОБА_3 та нотаріус незаконно відмовила позивачу у вчиненні нотаріальних дій - відмовила у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину на рухоме та нерухоме майно та відмові винести відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо прийняття її заяв.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був чоловіком позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 від 29.01.2010 року та свідоцтвом про одруження позивача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_6 , серії НОМЕР_2 , видане 03.06.1959 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_8 , серії НОМЕР_3 , записом акта про шлюб №8 від 03.07.1959 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла позивач ОСОБА_1 , яка на момент смерті постійно проживала з спадкодавцем її чоловіком по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Оселівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області від 27.09.2018 року № 875 та даними погосподарського обліку ( особовий рахунок № НОМЕР_4 ), наданого Оселівською сільською радою Кельменецького району Чернівецької області в додаток до листа від 14.12.2018 року № 13. Також дана обставина визнається та не заперечується сторонами.

ОСОБА_6 на випадок своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 склав заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 04, яким все своє майно заповів відповідачу ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 також прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 за заповітом та законом, що підтверджується спадковою справою, заведеною приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк О.Е. № 31/2010. Дана обставина також визнається та не заперечується сторонами.

Спадкодавець ОСОБА_6 був власником нерухомого майна земельної ділянки, яка розташована на території Оселівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області за кадастровим номером :02:002:0103 (державний акт серії ЯБ № 2992) та Ѕ частки житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується спадковою справою, заведеною відповідачем - приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк О.Е. № 31/2010.

21.10.2010 року нотаріусу - відповідачу ОСОБА_10 відповідачем ОСОБА_3 надано заяву ОСОБА_1 від 20.10.2010 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 протягом шестимісячного строку не приймала спадщину після смерті ОСОБА_6 , не оформляла її та на неї не претендує.

Відповідач ОСОБА_3 , як спадкоємець звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом і нотаріус ОСОБА_5 видала відповідачу ОСОБА_3 21.10.2010 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0103, площею 0,85 га., яка розташована на території Оселівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області та належала ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акта серії ЯБ № 192992.

Вказані вище обставини стверджуються копією спадкової справи №31/2010.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_5 незаконно видала відповідачу ОСОБА_3 21.10.2010 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цілу частку земельної ділянки за кадастровим номером :02:002:0103, площею 0,85 га., яка розташована на території Оселівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області та належала ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акта серії ЯБ № 192992, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст.1241ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1-3,5ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З досліджених судом доказів, наданих сторонами, вбачається, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємець за законом, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини на момент смерті спадкодавця. Суд вважає, що подану до нотаріуса ОСОБА_5 заяву позивача ОСОБА_1 від 21.10.2010 року, в якій позивач зазначила, що вона протягом шестимісячного строку не приймала спадщину після смерті ОСОБА_6 , не оформляла її та на неї не претендує не можна вважати відмовою від спадщини, так як в даній заяві про це не зазначено, а також дана заява подана нотаріусу лише 21.10.2010 року, тобто поза межами шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини.

Отже, відповідач ОСОБА_5 видала відповідачу ОСОБА_3 21.10.2010 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цілу частку на земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0103, площею 0,85 га., яка розташована на території Оселівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області та належала ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акта серії ЯБ № 192992 безпідставно, так як при видачі даного свідоцтва нотаріусом не було враховано право позивача ОСОБА_1 на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_6 , оскільки позивач ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 була непрацездатною пенсіонером, що стверджується копією паспорта позивача та копією її пенсійного посвідчення.

В подальшому позивач ОСОБА_1 та її представник 05.10.2018 року, 18.10.2018 року 23.10.2018 року зверталися до приватного нотаріуса Матеїк О.Г., із відповідними заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на рухоме майно та нерухоме майно після смерті ОСОБА_6 .

Однак, нотаріус Матеїк О.Г. листами повідомила позивача ОСОБА_1 про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, так як вона не подала доказів прийняття спадщини, а також в матеріалах спадкової справи наявна її заява про те, що вона спадщину не приймала. Тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видано відповідачу ОСОБА_3 , яка подала всі необхідні документи.

Враховуючи викладене вище, суд вважає безпідставними доводи нотаріуса Матеїк О.Г., що позивач без поважних причин пропустила строки позовної давності.

Так, відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач ОСОБА_1 довідалася або могла довідатися про наявність оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом до 05.10.2018 року, тобто до часу, коли нотаріус ОСОБА_5 повідомила її про існування даного свідоцтва.

Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: видають свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч.4 ст.49 Закону України «Про нотаріат» та п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок) на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Всупереч вимогам даних норм закону відповідач ОСОБА_5 на вимогу позивача ОСОБА_1 на заяву, подану від її імені уповноваженим у встановленому законом порядку представником ОСОБА_2 29.10.2018 року надала письмову відповідь, проте не винесла протягом трьох робочих днів постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Суд вважає, що дії відповідача ОСОБА_5 в частині відмови у видачі позивачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом станом на 05.10.2018 року та 29.10.2018 року були правомірними, так як на той час існувало спірне свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а відповідно до ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Отже, згідно даної норми закону нотаріус не вправі видавати свідоцтво на право на спадщину на те саме майно, або його частку за наявності дійсного свідоцтва про право на спадщину на таке майно, без згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину.

Позивач та його представник в судовому засіданні не заявляли вимог про внесення змін до спірного свідоцтва про право на спадщину, а просили визнати його недійсним, так як позивач має право на обов`язкову частку в спадщині, прийняла спадщину і це порушує її права на спадщину за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова)судам роз`яснено, зокрема, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до п.19 даної Постанови у разі порушення права спадкоємців на обов`язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов`язкову частку.

Відповідно до ст.68 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент видачі спірного свідоцтва), передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до ст.69 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент видачі спірного свідоцтва), нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Відповідно до пункту 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок) нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до п.5.5 даного Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що при видачі спірного свідоцтва нотаріус даних вимог закону та Порядку не дотримав.

В матеріалах справи відсутні дані про всіх спадкоємців ОСОБА_6 за законом, а обов`язок з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 ЦК України має нотаріус, відповідно, суд не може в даному випадку вирішити питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов`язкову частку.

За змістом ст. с. 391, 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус. Якщо нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

В даному випадку судом встановлено, що між спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наявний спір про право на спадщину і права позивача підлягають захисту в спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Кельменецького нотаріального округу Матеїк Олени Гнатівни про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання незаконною відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії слід задовольнити частково і слід:

визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 21.10.2010 року, приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Оленою Гнатівною та зареєстроване в реєстрі за № 1289 на ім`я ОСОБА_3 , згідно якого вона успадкувала земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0103, площею 0,85 га., яка розташована на території Оселівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, яка належала ОСОБА_6 на підставі державного акта серії ЯБ № 192992.

При вирішенні даного спору суд враховує позицію Верховного Суду викладену в постанові від 11.12.2019 року по справі № 414/811/17.

Суд вважає, що прийняття та реєстрація відповідачем ОСОБА_5 заяви позивача ОСОБА_1 зареєстрованої у книзі обліку і реєстрації і спадкових справ (справа № 31/2010) у день її надходження 21.10.2010 року вх. 04/О2-14, яка була складена секретарем Оселівської сільської ради Шишковським А.В., та зареєстрована в реєстрі за № 135 не є порушенням прав позивача, оскільки нотаріус зобов`язана прийняти та розглянути всі документи, які надані та надходять до нього, що відповідає вимогам п. 8.2 «Правил ведення нотаріального діловодства», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 р. за № 1318/18613, яким встановлено, що реєстрації підлягають усі вхідні, вихідні, найважливіші внутрішні документи (накази, протоколи, доповідні записки, заяви працівників) та документи, що надійшли на адресу контори, архіву, приватного нотаріуса.

Суд вважає, що відповідач - нотаріус Матеїк О.Г. не відмовляла у прийнятті заяви ОСОБА_1 від 25.10.2018 року, та від 18.10.2018 року, про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , а також на інше рухоме та нерухоме майно, так як в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_11 та прийняла спадщину, вона звернулася до нотаріуса ОСОБА_5 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину і нотаріус прийняв таку заяву, проте безпідставно не надав позивачу постанову про відмову у вчинені нотаріальної дій, а повідомив про неможливість видачі свідоцтва листом.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Олени Гнатівни про:

визнання незаконною та протиправною вчинення нотаріальної дії приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Оленою Гнатівною, щодо прийняття та реєстрації заяви позивача ОСОБА_1 про її відмову від прийняття спадщини зареєстрованої у книзі обліку і реєстрації і спадкових справ (справа № 31/2010) у день її надходження 21.10.2010 року вх. 04/О2-14, яка була складена секретарем Оселівської сільської ради Шишковським А.В., та зареєстрована в реєстрі за № 135;

про визнання незаконною та протиправною невчинення нотаріальної дії приватного нотаріуса Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Олени Гнатівни, щодо її відмови у прийнятті заяви ОСОБА_1 від 25.10.2018 року, та від 18.10.2018 року, про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , а також на інше рухоме та нерухоме майно;

про визнання незаконними та протиправними дії приватного нотаріуса Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Олени Гнатівни щодо її відмови винести відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо прийняття заяви ОСОБА_1 , про видачу свідоцтва про право на спадщину від 25.10.2018 року та від 18.10.2018 року, із відповідним роз`ясненням порядку її оскарження слід відмовити повністю, оскільки приватний нотаріус Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Олена Гнатівна є неналежним відповідачем в даній справі і такий спосіб захисту є неналежним та не ефективним способом захисту порушених прав позивача.

Відповідно до п.3 ч.2, ч.3,4,6 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката визначений позивачем та його представником в сумі 15000 гривень, які сплачені позивачем своєму представнику за надання правової допомоги в даній справі.

Відповідач та її представник заявляли клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, проте не надали доказів неспівмірності витрат відповідача оплату правничої допомоги.

Зважаючи на вказані вище вимоги законодавства, враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково з чотирьох позовних вимог задоволено лише одну, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 3750 гривень судових витрат у вигляді витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

На підставі ст.391,392 ЦК України, ч.1 ст. 1222, ч.1,2 ст.1223, ст.1225, ч.1 ст.1226, ч.1 ст.1241, ч.1 ст. 1261, ч.1-3, 5 ст.1268, ч.1 ст. 1270, ст.1273, 1300, 1301 ЦК України, п.3 ч.1 ст. 34, ч.4 ст.49 Закону України «Про нотаріат» , Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 , керуючись ст. ст. 2-13,76-80,133,137, 141,258, 259, 263-265, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 21.10.2010 року, приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Оленою Гнатівною та зареєстроване в реєстрі за № 1289 на ім`я ОСОБА_3 , згідно якого вона успадкувала земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0103, площею 0,85 га., яка розташована на території Оселівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, яка належала ОСОБА_6 на підставі державного акта серії ЯБ № 192992.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кельменецького районного нотаріального округу Матеїк Олени Гнатівни відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) 3750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Повне судове рішення складено 4 березня 2020 року.

Суддя Телешман О.В.