ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м.Херсон

Номер справи: 647/832/19

Номер провадження: 22-ц/819/389/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач) Ігнатенко П.Я.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря Пісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Карнаух Володимира Вікторовича, який діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Бериславського районного суду Херсонської області у складі судді Миргород В.С. від 06 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, стягнення грошової компенсації за 1/2 частку вартості автомобіля,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Карнаух Володимир Вікторович, звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 1998 року по квітень 2016 року вона проживала однією сім`єю зі своїм чоловіком - ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності до 10.10.2012 року, після чого вона продала квартиру матері відповідача - ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу. При цьому, між сторонами склалися фактичні шлюбні відносини без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.

Починаючи з 2016 року відносини між ними почали погіршуватися, виникали сварки, а з квітня 2016 року сторони почали проживати окремо.

18.07.2011 року вони з відповідачем придбали за спільні кошти, автомобіль марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстрували за ОСОБА_2 ОСОБА_1 вважає, що вказаний автомобіль є їх з відповідачем спільною сумісною власністю, оскільки він придбаний за час спільного проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. В свою чергу, ОСОБА_2 не визнає факт спільного проживання однією сім`єю та не бажає сплатити їй компенсацію в сумі половини вартості автомобіля, тому вона вимушена звернутись до суду з позовом.

Разом з тим, зазначила, що хоч вона фактично і проживала з 1998 року з відповідачем, однак шлюб з колишнім чоловіком розірвано лише 24.03.2004 року. У зв`язку з чим, позивачка вважає, що при встановленні факту спільного проживання необхідно брати період з квітня 2004 року по квітень 2016 року.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить: - встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, в період часу з квітня 2004 року по квітень 2016 року; - визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, кузов: НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 ; - стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір.

В ході розгляду справи адвокат Карнаух В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , уточнив позовні вимоги та просив: - встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, в період часу з квітня 2004 року по квітень 2016 року; - стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію Ѕ частки вартості транспортного засобу марки ЗАЗ FORZA, 2011 року випуску, кузов: НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 , у розмірі 43 378,00 грн.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, стягнення грошової компенсації за 1/2 частку вартості автомобіля - відмовлено за його недоведеністю.

В апеляційній скарзі адвокат Карнаух Володимир Вікторович, який діє від імені ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У ході апеляційного розгляду адвокат Карнаух В.В., який діє від імені ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити. Пояснив, що сторони мають спільну дитину, мали спільний бізнес, хоч і не в період придбання автомобіля, позивачка брала кредит та отримувала перекази з-за кордону. Свідок ОСОБА_4 підтвердила, що сторони займались спільним магазином. Адвокат вважає, що суд першої інстанції не дав належну оцінку доказам.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, просить залишити її без задоволення. Пояснив, що зустрічався із позивачкою, народилась спільна дитина, однак позивачка перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, який пізніше давав згоду на те, щоб ОСОБА_2 оформив своє батьківство на дитину. Пояснив, що постійно однією сім`єю вони з позивачкою не жили. Дитиною він займався постійно і зараз донька живе разом з ним, він її забезпечує і оплачує навчання в коледжі. Відповідач зазначив, що автомобіль придбаний у 2011 році за його особисті кошти, спільного бюджету у них з ОСОБА_1 не було, йому допомагали його батьки. Заперечує, що позивачка давала гроші на автомобіль. У 2012 році, тобто через рік після придбання автомобіля, позивачка продала свою квартиру його матері і на отримані кошти відкрила магазин. Це був її магазин, можливо він іноді їй допомагав підвозити товар. Після того, як позивачка виписалась з квартири у вересні 2015 року, він зареєструвався у квартирі АДРЕСА_2 ; до цього часу був зареєстрований і проживав у своїх батьків. У квартирі залишилась зареєстрована донька ОСОБА_1 від першого шлюбу, однак не проживає, оскільки виїхала за кордон. З позивачкою сторони періодично проживали разом, їздили в гості та відпочивали, часто сварилися і він повертався до батьків.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 2,4 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження, є такими, що не дозволяють встановити факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний нею період, а саме: з квітня 2004 року по квітень 2016 року, а також ведення спільного побуту та придбання майна (автомобіля) за спільні кошти.

Такого висновку суд першої інстанції дійшов обґрунтовано.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно копії паспорту серії НОМЕР_3 , виданого 13.11.1996 року Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області, ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 16.05.1992 року по 24.03.2004 року. ЇЇ зареєстроване місце проживання з 15.11.2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року значиться за адресою: АДРЕСА_1 . З 24.09.2015 року по 17.08.2018 року - не мала зареєстрованого місця проживання. З 17.08.2018 року місце проживання позивачки зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 35-38).

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 з 15.11.1995 року значиться за адресою: АДРЕСА_4 , а з 22.09.2015 року - за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 131-132).

Відповідно до копії повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 14.10.2009 року батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 72).

З договору №114012-Y00210 купівлі-продажу автомобіля від 18.07.2011 року, додатку №1 до вказаного договору, акту № hk25035436 прийому-передачі від 19.07.2011 року, рахунку-фактури №114012-Y00210/1 від 18.07.2011 року, ОСОБА_2 придбав автомобіль - ЗАЗ FORZA AF685411, 2011 року випуску, Конфігурація: F4LM554 ЗАЗ Forza Base, Оббивка салону: колір: ТТ663112 Синя зима, кузов: НОМЕР_2 , Двигун: НОМЕР_6, загальною вартістю 80 860,00 гривень (а.с. 25-30).

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2012 року, укладеного між з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (як продавцями) та ОСОБА_3 (як покупцем), продавці зобов`язуються передати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти квартиру і сплатити за неї грошову суму (а.с. 32-33).

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, виданого 10.12.2012 року КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2012 року посвідченого Бериславською держнотконторою за р. №103, на праві приватної власності належить 3-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34).

Відповідно до довідки № 2255/15.2-33 від 28.11.2019 року, виданої Бериславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області у відповідь на запит суду від 26.11.2019 року, у період з квітня 2004 року по квітень 2016 року відсутні актові записи про шлюб відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а.с.140-141).

Згідно довідки № 1298 від 09.04.2019 року, виданої Виконавчим комітетом Бериславської міської ради, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 та має склад сім`ї: ОСОБА_6 - донька 2003 року народження, ОСОБА_8 ,1992 року народження, донька дружини (а.с. 59).

Позивачем надані фотокартки спільного відпочинку сторін без зазначення року події ( а.с.45-48)

Згідно інформації про проведені операції у АТ КБ «Приватбанк» з 03.02.2010 року по 29.12.2011 року ОСОБА_1 та іншими особами здійснені перекази на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів (а.с.95-98).

Зі службової записки вих. № 81-15-8/686 від 25.07.2019 року, складеної АТ «Райффайзен Банк Аваль», вбачається переказ коштів із Російської Федерації на рахунок ОСОБА_1 у період з 26.06.2009 року по 21.06.2011 року (а.с. 99-100).

Згідно копії відповіді № 01-21/03-998/19 від 11.07.2019 року Управління соціального захисту населення Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області, ОСОБА_1 з 01.06.2004 року по 31.12.2009 року отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям та тимчасову допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, а саме на: ОСОБА_8 , 1992 року народження, з 01.06.2009 року по 01.06.2009 року по 31.12.2010 року включно та на ОСОБА_9 , 2003 року народження з 01.06.2009 року по 31.12.2014 року (а.с. 102).

Наведені докази не доводять ведення спільного господарства сторонами, наявність у них спільного бюджету, спільні витрати, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач не надав належних та допустимих доказів проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірний автомобіль, та придбання вказаного майна внаслідок спільної праці.

Покази допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 достеменно не підтвердили ведення спільного господарства сторонами, наявність у них спільного бюджету та придбання автомобіля за спільні кошти.

Стаття 74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Посилання позивача на спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст.74 СК без наявності інших ознак сім`ї.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року в справі № 337-5266/15-ц.

За таких обставин, суд першої інстанції оцінивши в сукупності докази, в тому числі покази свідків, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з квітня 2004 року по квітень 2016 року, оскільки постійне проживання саме як чоловіка і дружини, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, - позивачем як в суді першої, так і апеляційної інстанції не доведено, а судом не встановлено. Відмова у встановлені даного факту вказує на відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення грошової компенсації за 1/2 частку вартості автомобіля.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль є об`єктом спільної власності подружжя, оскільки придбаний за спільні кошти, - не підтверджені належними та допустимими доказами та згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції неправильно оцінив покази свідка ОСОБА_4 , яка підтвердила ведення сторонами спільного бізнесу, - судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки свідок ОСОБА_4 у свої поясненнях чітко зазначила про те, що відповідач проживав з позивачкою тиждень-два, а три місяці - у своєї матері, тобто майже постійно проживав у матері, на свята сторони з дитиною приходили разом. З 2015 року взагалі разом не жили. Також свідок пояснила, що на автомобіль ОСОБА_2 заробив сам та дали гроші його батьки. Отже, в межах заявлених позовних вимог про визнання спільним майном - придбаного у 2011 році автомобіля - свідок чітко зазначила, що це майно є його особистим.

Посилання скаржника на те, що допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 дала свідчення про використання сторонами автомобіля для здійснення в подальшому підприємницької діяльності, яку сторони вели спільно, - колегією суддів також до уваги не приймаються, оскільки вказаний свідок при допиті зазначила про те, що товар до магазину доставлявся «скутером», а не автомобілем.

Стосовно «спільного магазину» в матеріалах справи відсутні відомості та письмові докази, а відповідач пояснив, що магазин відкрила ОСОБА_1 наприкінці 2012 року. Таким чином, пояснення свідка ОСОБА_4 правильно оцінені судом та не дають підстав для визнання автомобіля спільним майном і для встановлення факту проживання однією сім`єю з квітня 2004 року по квітень 2016 року.

Доводи про те, що інші свідки підтвердили ведення сторонами спільного побуту та проживання однією сім`єю, - суперечать матеріалам справи, оскільки жоден свідок достеменно з посиланням на джерело та конкретні обставини не зазначив про наявність у сторін спільного бюджету. Спільна дитина та спільне періодичне проживання разом не дають підстав для задоволення позову.

Посилання на часткову участь позивачки у придбанні автомобіля, - нічим не підтверджені.

Доводи про отримання позивачкою кредиту та грошових переказів з-за кордону не доводять її грошову участь у придбанні спірного автомобіля та ведення спільного господарства сторонами.

На підставі викладеного,суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування або зміни немає.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Карнаух Володимира Вікторовича, який діє від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 03 березня 2020 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова