Справа № 211/1124/20
Провадження № 2/211/1133/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 вересня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради , Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в житловому будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради , Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в житловому будинку, та просив суд визнати відповідача - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , з дня його вибуття та усунути Позивачу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як приватному власнику, перешкоди в користуванні та розпорядженні його приватною власністю - житловим будинком садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , з боку Відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зобов`язання Третю особу-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради зняти з реєстрації Відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , як такого, що фактично не проживає за адресою власної реєстрації. В обгрунтування позову зазначив, що йому належить як приватному власнику, житловий будинкок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с 6-9). В будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані син позивача ОСОБА_5 , 1983 року народження та онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком, якого є ОСОБА_5 ( а.с. 11, 12, 14, 15). Згідно довідки Вуличного комітету № 13 від 03.01.2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований, але не проживає за адресою АДРЕСА_1 , . ( а.с. 13). Позивач вказує, що реєстрація відповідача в його нерухомості обмежує його право власності на будинок, чинить перешкоди в його розпорядженні та створює проблеми для позивача з оформленням державних пільг, та допомог, як наприклад субсидія.

Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року відкрито провадження у справі.

Від представника позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову.

Треті особи Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради та Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради надали заяву про слухання справи за відсутності представника , заперечували проти задоволення позову так як відсутні відомості про наявність іншого житла , де дитина може буде зареєстрована , а крім того дитина зареєстрована за адресою батька, що передбачено законом.

Від законного представника відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення позову, від неї надійшов відзив на позовну заяву відповідно якого законний представник просить не порушувати права дитини , яка має право бути зареєстрованою з батьком та проживати з матір`ю, іншого житла де могла б бути зареєстрована дитина разом з матір`ю немає, тим більше реєстрація дитини не може перешкоджати позивачеві в оформленні субсидії.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Як встановлено судом, позивачеві ОСОБА_1 належить як приватному власнику, житловий будинкок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с 6-9).

В будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані син позивача ОСОБА_5 , 1983 року народження та онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком, якого є ОСОБА_5 ( а.с. 11, 12, 14, 15).

Згідно довідки Вуличного комітету № 13 від 03.01.2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований, але не проживає за адресою АДРЕСА_1 , . ( а.с. 13).

Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також суд вважає необхідним зазначити, що згідно до частини другої статті 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц та постанові від 14 серпня 2019 р. у справі № 702/101/18.

У неповнолітнього відповідача, крім матері є також батько ОСОБА_5 , який зареєстрований у спірній нерухомості, що не спростовано відповідачем по справі, а отже дитина в силу вищезазначеного може бути зареєстрованою за місцем реєстрації свого батька. Тим більше, що позивачем не доведено того факту, що дитина може бути зареєстрвана за іншою адресою разом з матір`ю. А отже визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщення та зняття її з реєстрації , порушить права дитини та позбавить її місця реєстрації, що суперечить вимогам законодавства України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомоюстатті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифікованоЗаконом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно достатті 141 СК Українимати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 757/11568/15-ц від 14 грудня 2016року,яка згідно зі ст. 360-7ЦПК Україниє обов`язковою для всіх судів України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

А тому, встановлено, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року по справі № 450/2488/16-ц).

Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 317, 319, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України,суд ,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради , Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в житловому будинку - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його винесення. Якщо було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.09.2020 року.

Суддя: Н. О. Сарат