Ухвала

вересня 2020 року

м. Київ

справа № 156/60/19

провадження № 61-18078св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 21 травня 2019 року у складі судді Мушкета О. О., та постанову Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням.

Позов мотивований тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі із 31 жовтня 1996 року по 14 липня 2014 року, за час шлюбу вони придбали незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , після розірвання шлюбу відповідач добровільно, з метою погашення своїх боргових зобов`язань перед сім`єю подарував позивачці належну йому на праві власності частину житлового будинку.

Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на те, що після укладення договору дарування відповідач продовжує користуватися її власним житловим будинком, у підвальному приміщенні будинку виготовляє підакцизну продукцію, чим створює перешкоди у користуванні жилим приміщенням, позивачка просила суд усунути перешкоди в користуванні жилим будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком зі зняттям його з реєстрації в цьому будинку.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 21 травня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 21 травня 2019 року залишено без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач як власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування жилого приміщення.

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить рішення Іваничівського районного суду від 21 травня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року в частині задоволення позовної вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком, та ухвалити в цій частині нове рішення, відповідно до якого, в позові про усунення перешкод в користуванні належним позивачу на праві власності житловим будинком, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком відмовити. В решті частини рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга обґрунтована тим, суд першої та апеляційної інстанції зробили неправильні висновки по суті вирішеного спору, позиція судів у справі суперечить обставинам справи та правовим позиціям, висловленим Великою палатою Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц.Позивачка отримуючи в дар (подарунок) Ѕ частину житла, знала про проживання в ньому відповідача - колишнього члена сім`ї (чоловіка) позивача, який іншого житла не має та набув охоронюване законом право на мирне володіння майном у законний спосіб але добровільно передав це право позивачу, то вбачається, що позивач не виявила розумну дбайливість про інтереси відповідача та намагається використати своє право власності на житло, завдаючи шкоду правам та інтересам відповідача, позбавляючи його права на користування житловим приміщенням та виселення. Таким чином, втрата користування житловим приміщенням, що має наслідком виселення відповідача, не є належно зваженим, справедливим та обґрунтованим рішенням.

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 21 травня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що відповідач не є членом сім`ї позивача, а тому право позивача як власника підлягає захисту відповідно до статей 317, 319 ЦК України. Твердження відповідача про те, що страта права користування житловим будинком, що спричиняє його виселення з житла без надання іншого житлового приміщення, ставить під очевидну загрозу соціальний статус останнього, не відповідає дійсності. Крім того, відповідачем не надано доказів відсутності у нього іншого житла.

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу № 156/60/19 з суду першої інстанції.

У листопаді 2019 року матеріали цивільної справи № 156/60/19 надійшли до Верховного Суду та 15 листопада 2019 року передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Водночас ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 447/455/17 (провадження № 61-20711св19) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року.

Необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати обґрунтована виключною правовою проблемою, що полягає у існуванні протилежних за змістом правових норм, які регулюють наслідки припинення сімейних відносин члена сім`ї з власником будинку (квартири), зокрема, припинення права таких членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом.

Ухвалою Великої Палати Верховного суду від 27 квітня 2020 року справу № 447/455/17(провадження № 14-64цс20) прийнято для продовження розгляду.

У цій справі № 156/60/19предметом позову є усунення перешкод в користуванні належним на праві приватної власності житловим будинком, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком зі зняттям його з реєстрації.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 156/60/19 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі № 156/60/19 зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 447/455/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат