Справа № 462/6345/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Колошкіна П.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

встановив:

ОСОБА_3 в жовтні 2019 року через свого представника - адвоката Перунова В.В. звернулася з позовом в суд про стягнення з відповідача на її користь заборгованості за прострочений платіж додаткової виплати на оздоровлення малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 13000 грн. та три проценти річних із простроченої суми - 130,49 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 13.06.2018 року було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьків відносно їхнього сина ОСОБА_4 , за яким батько дитини зобов`язався виплачувати аліменти, а також інші платежі, передбачені договором, їй як матері, своєчасно та у відповідному розмірі (п.14 договору). Даний договір було укладено на строк 12 років, про що зазначається у п.21 договору. За п.10 договору ОСОБА_2 , окрім суми аліментів передбачених п.7 договору, для оздоровлення дитини зобов?язується додатково сплачувати: починаючи з 2019 року включно, один раз на рік, до кінця травня кожного року грошові кошти в розмірі 13000 грн., але у будь-якому випадку не менше суми, що еквівалентна 500 дол. США за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу. Проте, останній зазначений платіж, 13000 грн. відповідачем не було здійснено у визначений договором строк. За таких обставин вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від сплати додаткових витрат, у зв?язку з чим за період з 01.06.2019 року по 25.09.2019 року ним допущено прострочення сплати додаткових витрат для оздоровлення дитини. Крім цього, на підставі ч.4 ст.196 СК України ОСОБА_2 повинен сплатити також три проценти річних із простроченої суми, що складає за період прострочення з 01.06.2019 року по 02.10.2019 року 130,49 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.10.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

14.11.2019 року відповідач подав до суду відзив та 17.12.2019 року - заперечення, в яких зазначив, що позов визнає частково, не заперечує заборгованість з оплати додаткових витрат на оздоровлення сина в розмірі 6881,72 грн., а решту з 13000 грн., передбачених в п.10 договору, для оздоровлення дитини, вважає ним сплачено, оскільки він здійснив повну оплату за гуртки і частково сплачував витрати на лікування дитини.

В поданій суду 26.11.2019 року відповіді на відзив представник позивача - адвокат Перунов В.В. вважає посилання відповідача на часткову оплату додаткових витрат на оздоровлення дитини, визначених п.10 договору сторін, безпідставними, оскільки ОСОБА_2 здійснено витрати на виконання інших обов`язків за договором, а не оплату додаткових витрат на оздоровлення дитини.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Відповідач позов визнав частково, зазначивши, що не сплатив до кінця травня 2019 року передбачені в п.10 договору від 13.06.2018 року 13000 грн. для оздоровлення дитини у зв`язку з важким матеріальним станом, проте вважає, що сплативши у 2019 році за гуртки та частково за лікування дитини, він тим самим оплатив частину суми для оздоровлення дитини.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 12.12.2018 року розірвано. Сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-11).

13.06.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину (далі - договір), який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. та зареєстрований у реєстрі за № 1032 (а.с. 7-8).

Згідно з п.2 договору місце постійного проживання дитини сторони визначили місце проживання разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 10 договору передбачено, що окрім суми аліментів передбачених п.7 договору, для оздоровлення дитини батько додатково сплачує, починаючи з 2019 року включно, один раз на рік, до кінця травня кожного року грошові кошти в розмірі 13000 грн., але у будь-якому випадку не менше суми, що еквівалентна 500 дол. США за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу.

В п.14 договору зазначено, що батько зобов`язується виплатити аліменти, а також інші платежі, передбачені цим договором, матері своєчасно і в відповідному розмірі.

При цьому, п.16 договору визначено, що матір зобов`язується одержувати аліменти та використовувати їх за цільовим призначенням, тобто, виключно на утримання дитини. Матір зобов`язується прийняти і інші платежі, передбачені цим договором і видавати при кожній виплаті розписку, що підтверджує факт їх отримання у випадку передачі коштів готівкою.

У п.24 договору передбачено, що спори, які виникають між сторонами, вирішуються ними шляхом перемовин, у випадку неможливості вирішити конфлікт - в судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Також встановлено, що ОСОБА_2 , в порушення зобов`язання за п.10 договору, не було здійснено до кінця травня 2019 року додаткову виплату на оздоровлення малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 13000 грн.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За ч.ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1, 2 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Положеннями ст.185 СК України визначається один із способів виконання цього обов`язку, а саме: участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Так, згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з хворобою чи станом здоров`я. Такі особливі обставини є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За ч.ч. 2, 3 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Під час розгляду справи встановлено і підтверджено сторонами в судовому засіданні обставини того, що син сторін ОСОБА_4 має певні проблеми зі здоров`ям - є алергетиком, а тому потребує не лише лікування, а оздоровлення в літній період, і саме для цього сторонами в п.10 укладеного ними договору від 13.06.2018 року погоджено оплату батьком дитини, окрім суми аліментів, передбачених у п.7 договору, 13000 грн. для оздоровлення, один раз на рік, до кінця травня кожного року, тобто до початку літа.

За наведених встановлених судом обставин і їх правового регулювання, суд вважає, що невиконання відповідачем передбаченого п.10 договору обов`язку зі сплати додаткової виплати на оздоровлення дитини є підставою для стягнення такої витрати на користь позивача, яка згідно п.16 договору приймає платежі за цим договором.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вказаних вимог закону відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що ним виконано обов`язок зі сплати 13000 грн. додаткової виплати для оздоровлення сина ОСОБА_4 до кінця травня 2019 року, а надані ОСОБА_2 копії квитанції та інших документів про сплату у 2019 році коштів ОСОБА_3 (а.с. 28-35, 69, 70, 73, 74) не можна вважати такими доказами, оскільки вони не містять даних, які би підтверджували оплату саме додаткової виплати для оздоровлення сина згідно п.10 договору.

Також, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що оплату ним гуртків, підготовки до школи і частини витрат на лікування дитини можна вважати оплатою додаткової виплати для оздоровлення дитини, передбаченої п.10 договору, оскільки такі виплати здійснені відповідачем на виконання інших обов`язків за договором, в тому числі щодо оплати витрат, пов`язаних з підготовкою дитини до школи в розмірі 3000 грн. (п. 11 договору), оплати повністю, кожен місяць, вартості одного гуртка чи секції, яким займається дитина, в розмірі 600 грн. (п.12 договору), здійснення позивачу виплат грошових коштів для здійснення лікування та/або обстеження в розмірі 50 % від загальної суми, що вказана в документах про сплату цього лікування або обстеження (п.13 договору).

Суд не погоджується і відхиляє доводи відповідача, що оплата ним ліків для дитини є частиною оздоровлення дитини, з огляд на те, що ст.1 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей» визначено оздоровлення, як комплекс спеціальних заходів соціального, виховного, медичного, гігієнічного, спортивного характеру, спрямованих на поліпшення та зміцнення фізичного і психічного стану здоров`я дітей, що здійснюються в дитячому закладі оздоровлення та відпочинку протягом оздоровчої зміни, а відтак передбачена п.10 договору додаткова виплата на оздоровлення пов`язана саме з оздоровленням в літній період для профілактики захворювань, поліпшення та зміцнення фізичного стану здоров`я сина сторін ОСОБА_4 , а не з поточними витратами сторін на ліки протягом року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, суд вважає, що порушені права позивача слід захистити, задовольнивши позов, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13000 грн. заборгованості за прострочений платіж додаткової виплати на оздоровлення малолітнього ОСОБА_4 , а також три проценти річних із простроченої суми за період з 01.06.2019 року по 02.10.2019 року в розмірі 130,49 грн. на підставі ч.4 ст.196 СК України, якою передбачено, що у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов?язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості, а також три проценти річних із простроченої суми.

З огляду на вимоги ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 768,40 грн., від сплати якого позивач була звільнена згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за прострочений платіж додаткової виплати на оздоровлення малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 13000 грн. та три проценти річних із простроченої суми - 130,49 грн., а всього - 13130,49 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 768,40 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.02.2020 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний