КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/9959/19 Головуючий у 1 інстанції: Катющенко В.П.
Провадження № 22-ц/824/3111/2020 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання вироку суду,-

в с т а н о в и в:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за невиконання вироку суду. Зазначив, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Цим же вироком задоволено його цивільний позов та стягнуто із ОСОБА_2 на його користь 5 061,99 грн. у відшкодування матеріальних збитків та 25 000,00 грн. у відшкодування моральних збитків, а всього стягнуто 30 061,99 грн. На підставі вказаного вироку державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві було відкрито виконавче провадження. Постановою державного ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 24.02.2016 року арештовано майно боржника та заборонено його відчуження. 22.09.2017 року державним виконавцем винесено постанови про стягнення на заробітну плату відповідачки. За період з 01.04.2016 року по 11.06.2019 року в добровільному порядку відповідачкою сплачено в рахунок погашення стягнутих за вироком суду суму 14 413,77 грн. В серпні 2019 року він звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь трьох процентів річних та інфляційної складової у зв`язку з невиконанням вироку суду в частині задоволення цивільного позову в сумі 24 815,14 грн. та три проценти річних в сумі 2043 грн. за період з 26.12.2013 року по 01.04.2016 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2019 року його позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 49 грн. трьох процентів річних та 1 330,35 грн. інфляційних втрат, а всього 1 879,35 грн. Оскільки ОСОБА_2 не було виконано вирок суду, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за період з 01.04.2016 року по 11.06.2019 року у сумі 1 499,96 грн. та інфляційні втрати за період з 01.04.2016 року по 11.06.2019 року в сумі 6 041,69 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 338,70 грн. трьох процентів річних та 1518,40 грн. інфляційних втрат, а всього 1 857,10 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та задовольнити його позов в повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Встановивши, що ОСОБА_2 не виконала вирок суд в повному обсязі, суд першої інстанції безпідставно відхилив його розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання з урахуванням ст.ст. 75, 76 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Цим же вироком стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 061,99 грн. у відшкодування матеріальних збитків та 25 000,00 грн. у відшкодування моральних збитків, а всього стягнуто 30 061,99 грн.

На підставі вказаного вироку державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження.

Постановою державного ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 24.02.2016 року арештовано майно ОСОБА_2 та заборонено його відчуження. 22.09.2017 року державним виконавцем винесено постанови про стягнення на заробітну плату відповідачки.

22.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь інфляційної складової у зв`язку з невиконанням вироку суду в частині задоволення цивільного позову за період з 26.12.2013 року по 01.04.2016 року в сумі 24 815,14 грн. та три проценти річних за період з 26.12.2013 року по 01.04.2016 року в сумі 2043 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.01.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 549 грн. трьох процентів річних та 1 330,35 грн. інфляційних втрат, а всього 1 879,35 грн.

ОСОБА_2 частково сплатила кошти на підставі вироку Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року в сумі 26530,83 грн.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 338,70 грн. три проценти річних та 1518,40 грн. інфляційних втрат, а всього 1 857,10 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказане свідчить, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 не в повному обсязі виконала вирок Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року в частині цивільного позову, яким було стягнуто з неї на користь позивача 30 061,99 грн. На рахунок позивача було зараховано всього 26 530,83 грн.

Оскільки сума боргу за вказаним вироком становить 3531,16 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 338,70 грн. трьох процентів річних та 1518,40 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2016 року по 11.06.2019 року.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта ОСОБА_1 на безпідставність відхилення судом наданого ним розрахунку трьох процентів річних та інфляційної складової, оскільки розрахунок ОСОБА_1 був виконаний, виходячи із суми боргу 12 135,04 грн., що не відповідає матеріалам справи. Апеляційна скарга не містить спростування наведених судом розрахунків.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 березня 2020 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.