ЄУН № 337/3484/20
Провадження 2/337/1699/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

при секретарі - Нетяги М.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом який мотивує тим, що їй на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20.08.2020р. на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На даний момент в зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є членами родини колишнього власника квартири ОСОБА_4 , з яким позивачка уклала договір купівлі-продажу вказаної квартири. Відповідачі фактично в квартирі не мешкають, речей їх в квартирі немає, зі слів колишнього власника квартири, вони відсутні за місцем реєстрації понад 5 років. Реєстрація відповідачів в квартирі позивачки має формальний характер. Вважає, що після припинення права власності на квартиру ОСОБА_4 , припинилось право на користування квартирою членів його сім`ї відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Оскільки реєстрація відповідачів в квартирі перешкоджає їй, як власнику, користуватися та розпоряджатися власним майном, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.

02.09.2020 року за даним позовом у справі відкрито загальне позовне провадження, задоволено клопотання позивачки про витребування доказів, а саме витребувано з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради відомості про реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_2 , а також призначено підготовче судове засідання.

07.09.2020 року на електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_5 , в якій вона зазначила, що до зміни прізвища та імені мала прізвище ОСОБА_4 , ім`я ОСОБА_6 . Наразі проживає в Бельгії, зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 . З вимогами позову ОСОБА_1 ознайомлена, позовні вимоги визнає, не заперечує проти визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 . До заяви долучила копію свідоцтва про зміну імені.

09.09.2020 року на електронну адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 , в якій він зазначив, що наразі проживає у США, зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , з вимогами позову ОСОБА_1 ознайомлений, позовні вимоги визнає, не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Представник позивачки адвокат Мєдвєдєва А.В. подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивачки. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить ухвалити судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Відповідачі у підготовче судове засідання не з`явились, в заявах, які надійшли на електронну адресу суду, просять розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Суд вважає можливим провести підготовче судове засідання у відсутність сторін.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення про задоволення позову у випадку визнання позову відповідачем за наявності для того законних підстав.

Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за результатами підготовчого розгляду, виходячи з такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суд встановив, що позивачці ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2020р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., реєстровий номер №1831, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Право власності позивачки на зазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.08.2020р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №01.

Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу від 20.08.2020р., квартира була придбана позивачкою у ОСОБА_4 , який згідно п.3.2.1 договору, зобов`язався передати квартиру покупцю для вільного користування і безперешкодного володіння нею не пізніше 20.08.2020р.

Згідно з інформацією Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради інформації за №01-17/01/2335 від 10.09.2020р. за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.12.2016 р. по теперішній час, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 07.10.2006р. по теперішній час.

Згідно з копією свідоцтва про зміну імені, яке видано Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області серії НОМЕР_1 від 15.02.2019р., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила 15.02.2019р. ім`я на ОСОБА_5 .

Встановлене ст.41 Конституції України право кожного володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (даний принцип відповідно закріплений ст.317 ЦК України) передбачає право власності як абсолютне праве, яке надає власнику повноваження щодо повного, всебічного і комплексного використання трьох елементів права власності як такого. Непорушність права приватної власності означає проголошену Конституцією неможливість несанкціонованого втручання будь-кого у здійсненні власником своїх повноважень, а також недопустимість дій всупереч інтересам власника, його волі тощо.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, взаємозв`язку і достатності, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 ), є членами сім`ї колишнього власника спірної квартири, які в силу вимог ст.346 ЦК України через укладання договору відчуження квартири втратили право користування та проживання в ній. При цьому, судом встановлено, що відповідачі постійно проживають за межами України, їх майна в квартирі немає, житлово-комунальні послуги вони не сплачують, однак добровільно після продажу квартири з реєстраційного обліку не знялися, чим чинять позивачці перешкоди в користуванні її власністю, оскільки вона вільно не може розпорядитися своїм майном.

Виходячи з вимог ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, суд вважає необхідним захистити порушене право власності позивачки шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.

Крім того суд враховує, що відповідачі не оспорюють обставин, викладені в позовній заяві, позовні вимоги визнали в повному обсязі.

При цьому суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

При викладених обставинах, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню, тому що її інтереси порушені, вона не має можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися належним їй майном за своїм розсудом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 321, 317, 319, 391, 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст. 2, 4, 5, 12, 13, 49, 76-82, 89, 200, 206, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 (після зміни імені ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Сидорова