Справа № 308/4324/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 вересня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

за участі секретаря судових засідань Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 липня 2019 року, ухвалене суддею Івановим А.П.,

встановив:

У квітні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 04.10.2010, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 7 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифами Банку» складає між нею і Банком договір, що стверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору відповідачка повинна здійснювати погашення заборгованості щомісяця, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та інших витрат згідно з умовами договору.

Однак ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 19.03.2019 у неї виникла заборгованість в розмірі 15 605,42 грн, з яких : 4 951,62 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 325,89 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 5 158, 60 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 950 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 719, 31 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідачка вказану заборгованість сплатити відмовляється, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 15 605,42 грн за кредитним договором б/н від 04.10.2010 та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 липня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором б/н від 04.10.2010 в розмірі 4 951,62 грн та сплачений судовий збір в розмірі 1 920 грн.

У задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення в частині відмови у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у стягненні з відповідачки на користь Банку частини заборгованості по тілу кредиту, яка має дві складові : 4 951,62 грн (тіло кредиту на звітну дату, тобто поточна заборгованість за кредитом) та 3 325,89 грн (тіло кредиту прострочене на звітну дату, тобто прострочена заборгованість за кредитом). Проте суд у своєму рішенні зазначив суму до стягнення за тілом кредиту в розмірі 4 951,62 грн, що є невірним, оскільки судом не враховано прострочену суму заборгованості за тілом. Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором. Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту, яка складається із 2-х складових, а саме 4 951,62 грн - заборгованість за тілом кредиту та 3 325,89 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Встановивши, що Банк надав відповідачці кредит, а остання його не повернула, суд першої інстанції не мав правових підстав відмовляти у стягненні заборгованості по тілу кредиту, у т.ч. за простроченим тілом кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу Банку залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом повно і всебічно були встановлені обставини справи, а тому немає підстав для скасування судового рішення.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 4 березня 2020 року справу повернуто до суду першої інстанції для виправлення описки у рішенні суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2020 року виправлено описку, допущену в резолютивній частині рішення суду від 29.07.2019 у цій цивільній справі, та зазначено замість невірного стягнути «заборгованість за простроченим тілом кредиту», вірне «стягнути заборгованість за тілом кредиту».

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Пачута О.М. апеляційну скаргу не визнали, просили таку залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справ, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідачки 3 325,89 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту укладення між сторонами кредитного договору і передбачених законом підстав для стягнення з ОСОБА_1 цієї кредитної заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом установлено, що 04.10.2010 відповідачка ОСОБА_1 заповнила анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до цієї заяви відповідачка погодилася, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, а також тарифами банку, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua, а також зобов`язалася виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг та регулярно самостійно знайомитись з їх змінами на вказаному сайті.

Окрім цього, колегія суддів уважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04.10.2010) до моменту звернення до суду із указаним позовом (17.04.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім цього, в справі наявна лише складена працівником банку та підписана ОСОБА_1 анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Пам`ятка клієнта (довідка про умови кредитування) у справі відсутня. Додана до позовної заяви довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду визначає загальні умови кредитування, з якими була ознайомлена ОСОБА_1 .

Отож, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Пам`ятці клієнта (довідці про умови кредитування) поряд зі змістом анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають процентну ставку за кредитом, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.1.1.33., 1.1.6.1.-1.1.6.2.2. Умов і Правил, за яким позичальник може приєднатися до Умов і Правил не в повному обсязі, про зміни в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов.

З урахуванням наведеного, відповідачка повинна була ясно, в передбаченій законом, у даному випадку письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору з індивідуальними умовами кредитування, шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов`язком саме кредитора сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України).

Ці вимоги закону не були виконані, що позивачем не спростовано.

Таким чином, у справі відсутній кредитний договір від 04.10.2010 б/н, оскільки наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір, тож сторони не уклали договір у формі, що її визначив сам позивач. За наведених вище обставин, у справі не можна зробити однозначного висновку ані про момент укладання кредитного договору як такий, якщо на факті його укладання наполягає позивач, а, отже, не можна визначити із належною точністю і певністю момент і підставу виникнення спірних правовідносин, ані про умови надання коштів.

Відсутність доказів дотримання належної письмової форми кредитного договору має наслідком його нікчемність, а також відсутність правової підстави для пред`явлення банком позову про стягнення боргу, що виник саме з такого договору та на погоджених сторонами умовах. На час розгляду справи судом немає можливості встановленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були надані банком кошти відповідачці, зокрема, щодо відсотків, комісій, відповідальності за порушення грошових зобов`язань, які у відповідній частині впливають на сукупну вартість кредиту, належать до істотних умов кредитного договору, а також самої суми виданого кредиту, оскільки у анкеті-заяві ОСОБА_1 вказала бажаний кредитний ліміт в сумі 1 000 гривень.

Разом із цим, Банк у позовній заяві посилається на те, що якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Погашення відсотків за рахунок кредиту, тобто збільшення Банком розміру кредиту, стверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором б/н від 04.10.2010 (а.с.7-10). Однак доказів щодо погодження між сторонами таких умов, Банком суду не надано.

Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, на підтвердження чого позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості відповідачки, відповідно до якого у ОСОБА_1 станом на 19.03.2019 виникла заборгованість у розмірі 15 605,42 грн, з яких : 4 951,62 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 325,89 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 5 158, 60 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 950 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 719, 31 грн - штраф (процентна складова) - не спростовує факту недотримання належної форми договору, а сама по собі сплата платежів відповідачкою не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин. Нарахування та пред`явлення до стягнення елементів боргу, що ґрунтуються на факті укладення кредитного договору, за таких умов безпідставне.

За таких обставин, позов про стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідними її елементами був пред`явлений з підстав, що не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, вимоги не були належним чином обґрунтовані та не були доведені. Оскільки факт укладання сторонами кредитного договору є підставою позову та визначальним доводом позову і апеляції, і цей факт при апеляційній перевірці судового рішення не був доведений, усі похідні від такого факту доводи, розрахунки та міркування не можуть бути враховані та не можуть тягти задоволення позову, який відповідачкою не визнається.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до статті 375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивача без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді