ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 669/287/20
Провадження № 22-ц/4820/1410/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №669/287/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 15 червня 2020 року (суддя Давидюк О.І.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору від 22 лютого 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконав, у зв`язку з чим станом на 11 листопада 2019 року виникла заборгованість в розмірі 16378,33 грн, у тому числі: 247,97 грн заборгованість за кредитом, 10699,25 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 4175 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 500 грн штраф (фіксована частина), 756,11 грн штраф (процентна складова).

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 15 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 247,97 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 10699,25 грн, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог. Посилається на незаконність судового рішення. Суд не взяв до уваги те, що укладений кредитний договір є договором приєднання, а тому не вимагає підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами. Безпідставно відмовлено в позові про стягнення процентів за користування кредитом, оскільки ОСОБА_1 22 лютого 2010 року був ознайомлений з умовами кредитування, що підтверджується підписаною ним довідкою. У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка була надана до позовної заяви, визначена базова процентна ставка за кредитом - 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір неустойки. Встановивши, що банк надав відповідачеві кредит, а він його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні процентів за користування кредитом.

Рішення суду в частині задоволення вимог і відмови в прозові про стягнення неустойки не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 22 лютого 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 250 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитні кошти відповідач не повернув. Укладення договору відбулося шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Рішення в частині відмови в позові про стягнення процентів суд мотивував безпідставністю та недоведеністю позовних вимог, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що надані позивачем, не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними при підписанні заяви. Позивач не надав суду Пам`ятку клієнта, яка за змістом заяви від 22 лютого 2010 року є складовою частиною укладеного кредитного договору.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вимог Банк надав підписану 22 лютого 2010 року ОСОБА_1 довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с.10), відповідно до якої сторонами погоджена базова процентна ставка за кредитом - 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок і розмір нарахування неустойки за порушення термінів платежів за договором.

Отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується випискою по рахунку (а.с.45-47).

Платежі в погашення кредиту не вносилися. Наявність заборгованості за договором підтверджується розрахунком позивача (а.с.5-8).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

В силу частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму

відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Укладеним між сторонами договором з урахуванням підписаної відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» визначена базова процентна ставка за користування кредитними коштами - 2,5% на місяць (30% річних), розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем.

Отже, ОСОБА_1 був ознайомлений і погодився з наведеними умовами кредитування при укладенні 22 лютого 2010 року договору про надання банківських послуг.

Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписаний ним.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції безпідставно відмовив в позові про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом. Доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

При визначенні розміру заборгованості за процентами, що підлягає стягненню з відповідача, апеляційний суд враховує строк дії картки, виданої ОСОБА_2 до грудня 2013 року (а.с.54).

У позовній заяві позивач зазначає, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки.

Заборгованість за процентами, яку просить стягнути Банк, виникла за період з 22 лютого 2010 року по 11 листопада 2019 року.

Згідно з наведеними вище нормами ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом після закінчення строку кредитування.

У цьому разі положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Разом з тим, права та інтереси Банку в таких правовідносинах підлягають захисту згідно з частини 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від попереднього висновку і підтвердила його актуальність для спірних правовідносин.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує наведені у постановах Верховного Суду висновки при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Отже, стягненню підлягають проценти за користування кредитом за

період з 22 лютого 2010 року по грудень 2013 року. В позові про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після закінчення строку повернення кредиту (грудень 2013 року), тобто за період з січня 2014 року по 11 листопада 2019 року, необхідно відмовити.

Із розрахунку Банку, наданого до позовної заяви, вбачається, що заборгованість за процентами нарахована на залишок заборгованості не лише за кредитом, а всієї заборгованості за договором.

За змістом частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Інший порядок одержання процентів укладеним договором не визначений.

Тому, проценти підлягають нарахуванню на суму боргу за кредитом 247,97 грн.

За період з 22 лютого 2010 року по 31 грудня 2013 року розмір процентів за користування кредитом складає 290,95 грн (заборгованість за кредитом 247,97 грн х 30% річних : 360 днів х 1408 (кількість днів)).

З огляду на викладене, стягненню з відповідача на користь Банку підлягає заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 290,95 грн.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 290,95 грн.

На підставі частини 13 статті 141 ЦПК України необхідно змінити розподіл судових витрат.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (3,3%) стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 137,34 грн.

При цьому апеляційний суд враховує суму судового збору, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині відмови в позові про стягнення процентів (2059,86 грн), а не фактично сплачену в більшому розмірі суму судового збору.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 15 червня 2020 року в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалити цій частині нове судове рішення.

Позов про стягнення заборгованості за процентами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження вулиця Грушевського, 1Д, м. Київ, ІК ) заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 290 грн 95 коп (двісті дев`яносто грн 95 коп).

В решті вимог про стягнення заборгованості за процентами відмовити.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 137 грн 34 коп (сто тридцять сім грн 34 коп).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта