Справа № 229/3015/20
Провадження №2/229/1151/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Гумірової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи його таким. Вона зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена квартира належить їй на праві приватної власності. На даний час в квартирі зареєстровані вона, її дочка, ОСОБА_3 , а також відповідач, якій є її колишнім чоловіком. Фактично, на даний час, в квартирі проживають вона та її дочка. З відповідачем з січня 2018 року спільне проживання у вказаній квартирі та шлюбні відносини між ними припиненні. 28.09.2018 року Дружківським міським судом Донецької області шлюб між нею та відповідачем розірвано. З 2018 року відповідач в зазначеній квартирі не перебуває, своїх речей не зберігає, плату за комунальні послуги не здійснює. Постійне проживання відповідача їй не відомо, зазначила, що він проживає на зйомних квартирах. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени її сім`ї відповідачу не здійснювали. Крім того, її бюджет та доходи не дозволяють здійснювати оплату за комунальні послуги за трьох осіб, її дочка є неповнолітньою, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, вона позбавлена можливості оформити субсидію.

Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання.

В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. На позові наполягає. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутності сторін.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. (ст. 328 ЦК України).

Право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. (ст. 346 ЦК України.).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, який укладений 09.09.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Радіоновим Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 3297, між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с.6).

Згідно з витягу про реєстрацію права власності не нерухоме майно №1685096 від 09.10.2003 року, що виданий Дружківським міським БТІ, вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_8 (а.с.7).

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб між собою 12.08.2005 року, актовий запис №242. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини: ОСОБА_9. У подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка, ОСОБА_3 , актовий запис № 308 (а.с.14, 15).

Згідно з рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 28.09.2018 у справі №229/3138/18 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.16-18).

Судом встановлено, що за даною адресою зареєстровані позивачка, відповідач, їх дочка. Відповідач зареєстрований за даною адресою з 08.08.2006 року. Відповідач, ОСОБА_2 , з 2018 року проживає в іншому місці, його місце проживання невідоме (а.с. 5, 8, 12, 13).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не є власником даного нерухомого майна, був в ньому зареєстрований за згодою позивача як член його сім`ї (як чоловік). Проте, у зв`язку з припиненням спільного проживання у січні 2018 року, та з розірванням шлюбу 28.09.2018 року між ними, він припинив з позивачкою шлюбні відносини та не проживає спільно з нею. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований за даною адресою, позбавляє позивача реалізації його прав, зокрема права на оформлення субсидії, що порушує права позивача як власника житла, який на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщеннямлий час був відсутній належним чином обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житлом в квартирі АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 17 вересня 2020року.

Суддя: Т.Л.Панова

повний текст рішення складено 21 вересня 2020року

Суддя: Т.Л. Панова