Провадження № 22-ц/801/1578/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 рокуСправа № 127/10063/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Ковальчука О. В. Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2020 року, постановлене у складі судді Федчишена С. А. у м. Вінниця, дата складення повного тексту судового рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в :

08 травня 2020 року ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позов мотивовано тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.11.2006 року. Від спільного шлюбу у них є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Впродовж шести місяців відповідач проживає окремо від сім`ї, не цікавиться дітьми та їх вихованням, навчанням, харчуванням та здоров`ям, тобто ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей, матеріально не допомагає, участі у вихованні не приймає та не виконує жодних обов`язків, які покладені на нього законом як на батька. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частки від усіх видів доходу до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2020 року позов задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.05.2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що спільні неповнолітні діти сторін проживають разом з матір`ю позивачем ОСОБА_1 і знаходяться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей не приймає. При визначені цього розміру аліментів судом враховано стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням в частині визначення розміру стягуваних аліментів, 07 липня 2020 року на таке рішення суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано усіх доказів, які містять матеріали справи, а саме: інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності відповідача 3 земельних паїв, які передані в оренду і відповідач отримує з них дохід, довідку про доходи від ТОВ «ГРІНСЕРВІС» довідку про доходи від ТОВ «Латагросервіс», розписку ОСОБА_7 про купівлю автомобіля ОСОБА_2 , акт обстеження умов проживання від 17.06.2020 року, яким підтверджено спроможність відповідача купувати дітям продукти харчування, одяг, іграшки, смаколики та дороговартісні товари. Посилається на ч. 3 ст. 182 Сімейного Кодексу України, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Зазначає, що на двох дітей розмір аліментів має бути більшим.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про правильність висновків суду, які гуртуються на повному дослідженні всіх обставин справи. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

- Позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 04.11.2006 року (а. с.7);

- Згідно свідоцтв про народження батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 (а. с. 8,9);

- ОСОБА_2 працює, що підтверджується довідкою ТОВ «ЕРІДОН БУД» про доходи № 350 від 22 червня 2020 року та довідкою ТОВ «ЛАТАГРОІНВЕСТ» № 168/07 від 02.07.2020 року ( а. с. 34, 54).

Між сторонами виник спір щодо обов`язку батьків утримувати дітей, який регулюється Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до змісту статей 150, 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст. 181 СК України). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Встановивши ту обставину, що в сторін є неповнолітні діти, які проживають з позивачем та фактично знаходиться на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є здоровою особою працездатного віку, який має достатній дохід, суд першої інстанції, з урахуванням матеріального становища дитини та її матері, дійшов правильного висновку щодо необхідності покладення на відповідача аліментного зобов`язання.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму, починаючи з моменту пред`явлення позову і до досягненням старшою дитиною повноліття.

У відповідності до частини 2 статті 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Присуджуючи аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції взяв до уваги фінансовий стан та доходи відповідача.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність у відповідача земельних ділянок, переданих в оренду, автомобіля, інших доходів апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом стягнуто аліменти з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, наявність у нього кількох джерел такого доходу не є тим фактором, який впливає на визначення частки, яка підлягає стягненню як аліменти на дітей, тому доводи апеляційної скарги про те. що суд не врахував наявність у відповідача земельних ділянок, від яких він отримує прибуток, - не заслуговують на увагу, адже при стягненні аліментів цей дохід також буде враховано.

Щодо придбання відповідачем автомобіля, як на те посилається позивач, слід зазначити, що дійсно матеріали справи містять розписку ОСОБА_7 , який передав право користування автомобілем за винагороду 4 000доларів США ОСОБА_2 (а.с.56), проте, як свідчить зміст цієї розписки, така передача відбулася в 2011 році, тому це не може бути розцінене як наявність у відповідача витрат що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч.3 ст. 182 СК України), як на те посилається позивач в апеляційній скарзі.

В апеляційні скарзі позивач посилається як на доказ можливості відповідача надавати утримання у більшому розмірі на акт обстеження житлово-побутових умов від 17 червня 2020 року (а.с. 35). Проте, як вбачається з його змісту, відповідач піклується про дітей, бере участь у їх вихованні, в тому числі придбаває для них продукти харчування, смаколики, іграшки, що суд розцінює як свідчення виконання відповідачем його батьківських обов`язків та це не може бути підставою для стягнення аліментів в більшому розмірі.

Отже, з урахуванням того, що обов`язок утримання дітей лежить на обох батьках, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір аліментів (1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача) на дітей, визначений судом першої інстанції, є достатнім та таким, що забезпечить нормальний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Відтак апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь - якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк