Справа № 161/5035/20
Провадження № 2/161/2070/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач, ОСОБА_4 ) про поділ спільного майна подружжя

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у період з 14 лютого 2018 року по 18 січня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що у період перебування у шлюбі ними за спільні кошти та спільними зусиллями набуте наступне майно:

1) квартира за адресою АДРЕСА_1 ;

2) нежитлове приміщення площею 4,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ;

3) автомобіль Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску.

Посилаючись на вищевикладене, а також приписи ст.ст. 60, 61, 63, 69, 74 СК України позивач просить суд поділити вказане майно наступним чином:

1) визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 ;

2) визнати за нею право власності на 1/2 нежитлового приміщення площею 4,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , приміщення 154;

3) стягнути з відповідача компенсацію 1/2 вартості автомобіля Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, що становить 245 000,00 грн.

Відповідач у письмовому відзиві на позов від 28 травня 2020 року позовні вимоги заперечив частково. Вказує, що не заперечує проти задоволення позовних вимог про поділ квартири та нежитлового приміщення, оскільки погоджується, що це є спільною сумісною власністю подружжя.

Стосовно поділу автомобіля Ford Mondeo заперечує та вказує, що він був придбаний ним 19 грудня 2019 року після припинення шлюбних відносин з позивачем. Вважає цей автомобіль своєю особистою приватною власністю.

Під час підготовчого провадження, 28 травня 2020 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому вказував, що вважає спільною сумісною власністю подружжя автомобіль Volkswagen Passat B5, 2001 року випуску, НОМЕР_2 , який був придбаний позивачем 18 лютого 2019 року, тобто в період шлюбу. Оскільки цей автомобіль був проданий третій осіб у лютому 2020 року, відповідач бажає отримати компенсацію його 1/2 вартості у розмірі 74 089,0 грн.

Крім того, відповідач вважає спільною сумісною власністю вартість ремонту квартири за адресою АДРЕСА_1 , та просить суд стягнути з позивача 1/2 цієї вартості у розмірі 304 500,00 грн.

У відзиві на зустрічний позов позивач зазначає, що транспортний засіб Volkswagen Passat B5, 2001 року випуску, вона придбала особисто за свої кошти до реєстрації шлюбу з відповідачем, тобто 12 червня 2017 року, а у лютому 2019 році відбулася його державна реєстрація.

Стосовно ремонту зазначає, що він є невід`ємною частиною квартири та окремому поділу не підлягає.

Позивач та її представник у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Проти зустрічних позовних вимог заперечили.

Представник відповідача у судовому засіданні первісні позовні вимоги заперечив частково, а також повністю підтримав зустрічний позов.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, допитавши свідків сторін, а також дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги слід задовольнити частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у період з 14 лютого 2018 року по 18 січня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатом розірвання шлюбу, сторони не досягли згоди стосовно поділу спільного майна, а отже цей спір підлягає вирішенню судом.

Під час прийняття рішення суд вважає за необхідним оцінити три основні аспекти даної справи, а саме:

1) визначитись з переліком майна, яке входить до складу спільної сумісної власності подружжя;

2) провести поділ вказаного майна відповідно до вимог сімейного законодавства.

Визначаючи перелік майна, яке входить до складу спільної сумісної власності подружжя, суд зазначає наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, вирішуючи питання про включення чи не включення того чи іншого майна до складу спільної сумісної власності подружжя, суд керується загальними приписами глави 8 СК України, щодо майна яке набуте сторонами у період 14 лютого 2018 року по січень 2020 року, тобто коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі

Щодо квартири за адресою АДРЕСА_1 , а також відповідного нежитлового приміщення №154 у цьому будинку, суд зазначає, що вказана квартира та нежитлове приміщення набуті відповідачем у власність 08 жовтня 2019 року на підставі договору про сплату внесків від 29 травня 218 року №58.16.1.108 укладеного ОК «ЖБК «Атлант-15».

Оскільки, вищенаведена квартира набута у власність відповідачем у період зареєстрованого шлюбу, враховуючи позицію самого відповідача, яка висловлена у відзиві на первісний позов, суд дійшов висновку, що вказана квартира та нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю подружжя та включаються до складу відповідного поділу.

Щодо автомобіля Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, суд зазначає, що вказаний автомобіль набутий у власність відповідачем 19 грудня 2019 року, тобто під час зареєстрованого шлюбу, а отже, за загальним правилом, яке наведено у ст.60 СК України, в даному випадку діє презумпція спільної участі обох з подружжя у його придбанні.

Відповідач стверджуючи про те, що цей автомобіль придбаний ним за особисті кошти та у період, коли вони не проживали з позивачем, не надає про це належних та допустимих доказів. Покази свідків ОСОБА_6 (матері відповідача), ОСОБА_7 (адвоката, який готував для відповідача позов про розірвання шлюбу), ОСОБА_8 (знайомого, у якого певний час проживав позивач) не надають однозначної відповіді ні про обставини спільного проживання сторін, ні про обставини придбання автомобіля Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску.

Свідок ОСОБА_6 - мати відповідача, стверджуючи, що була обізнана про сімейне життя сторін, на питання суду не змогла відповісти точно про кількість автомобілів, які були у сторін.

Надані відповідачем до відзиву чеки про сплату аліментів на дитину, не свідчать про припинення шлюбних відносин між сторонами, адже відповідно до чинного законодавства один з подружжя має право вимагати сплату аліментів в незалежності від факту розірвання шлюбу.

У зв`язку з вищевикладеним, оскільки спірний автомобіль був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а відповідач не надав суду доказів того, що автомобіль відноситься до його особистої приватної власності, суд дійшов висновку, що він є спільною сумісною власністю подружжя на підставі положень ст.60 СК України, тому він теж включається до поділу.

Щодо автомобіля Volkswagen Passat B5, 2001 року випуску, НОМЕР_2 , суд зазначає, що вказаний автомобіль набутий у власність позивачем 12 червня 2017 року за договором купівлі-продажу у Республіці Польща, тобто до шлюбу з відповідачем, а отже, за загальним правилом, яке наведено у п.1 ч.1 ст.57 СК України, в даному випадку діє презумпція особистої приватної власності подружжя на це майно, як набуте до шлюбу.

Відповідач доказів того, що він брав участь у купівлі цього автомобіля, або про те, що сторони у червні 2017 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, не надав.

Його доводи про те, що державна реєстрація спірного автомобіля в органах МВС України відбулася у лютому 2019 року, не спростовують той факт, що речове право на нього виникли саме у червні 2017 року, а його формалізація у вигляді державної реєстрації у лютому 2019 року не впливає на режим цього майна, як особистої приватної власності подружжя.

У зв`язку з вищевикладеним, оскільки спірний автомобіль був придбаний позивачем до шлюбу, а відповідач не надав суду доказів його участі в його купівлі, суд дійшов висновку, що він є особистою приватною власністю позивача на підставі положень п.1 ч.1 ст.57 СК України, а тому до поділу не підлягає.

Щодо вартості ремонту квартири за адресою АДРЕСА_1 , суд зазначає, що здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають.

Така сама правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №645/1601/16-ц.

Тому вартість ремонту квартири судом не включається як самостійний об`єкт поділу спільного майна подружжя, а це питання вирішується судом в контексті невід`ємності проведених поліпшень квартири під час її поділу.

Отже, встановивши обсяг спільної сумісної власності подружжя та вирішуючи питання про порядок його поділу, суд зазначає наступне.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Під час судового розгляду сторони не посилилася на наявність підстав для відступу від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, а отже суд в подальшому проводить поділ спільного майна виходячи з рівності часток позивача та відповідача.

Частиною першою та другою статті 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У розглядуваному випадку автомобіль Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, є неподільною річчю. Згідно наданого відповідачем звіт про оцінку майна від 17 червня 2020 року, його середньоринкова вартість становить 338 020,00 грн.

Наданий позивачем «звіт в стислій формі про оцінку майна» судом до уваги не береться з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Всупереч вищенаведеному, наданий позивачем «звіт в стислій формі про оцінку майна» не є звітом про оцінку майна в розумінні статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки в ньому не розкривається зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна, що не дозволяє суду перевірити належність проведеної оцінки майна.

Крім того, Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено процедуру проведення рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Також чинним законодавством передбачено проведення судової автотоварознавчої експертизи майна.

Оскільки під час судового розгляду позивачем не ініціювалося питання проведення рецензування звіту про оцінку майна, який виготовлений на замовлення відповідача, а також не замовлено проведення відповідної судової автотоварознавчої експертизи, враховуючи той факт, що наданий позивачем «звіт в стислій формі про оцінку майна» не є звітом про оцінку в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» тобто не є допустимим доказом, суд бере за основу вартість спірного автомобіля, яка визначена у звіті про оцінку, який наданий відповідачем, а саме у розмірі 338 020,00 грн.

Доказів того, що для відповідача виплата компенсації вартості автомобіля буде обтяжливим судом не здобуто.

Беручи до уваги рівність часток сторін у праві спільної сумісної власності, а також керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, які закріплені у ч.9 ст.7 СК України, суд вважає за необхідним у даному випадку стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, в сумі 169 010,00 грн.

Також, виходячи із засад рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності за позивачем слід визнати право власності на 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1 , а також відповідного нежитлового приміщення №154 у цьому будинку.

У задоволенні решти вимог первісного позову, слід відмовити, оскільки позивачем була неправильно визначена ринкова вартість автомобіля Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, про що зазначалося судом вище.

У задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю, адже наведене у ньому майно не підлягає поділу як спільне сумісне майно подружжя.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із того, що ціна первісного позову становила 627 880 грн. (1 255 760,00 грн. загальна вартість нерухомого майна та автомобіля поділена на 2).

Належною ставкою судового збору у такому випадку була сума 6 278,80 грн., а не 6 306,00 грн., як помилково переплатила позивач.

Із вказаної ціни позову суд задовольнив позовні вимоги на 551 890,00 грн. (382 880 грн. вартість 1/2 квартири та нежитлового приміщення + 169 010,00 грн. вартість 1/2 автомобіля), тому з відповідача на користь позивача, в якості компенсації понесених витрат по сплаті судового збору, слід стягнути 1% від вказаної суми, що становить 5 518,90 грн.

Судові витрати відповідача залишаються за ним, у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 141, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири загальною площею 74,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частку нежитлового приміщення загальною площею 4,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу Ford Mondeo, НОМЕР_1 , 2015 року випуску, в сумі 169 010,00 грн. (сто шістдесят дев`ять тисяч десять гривень).

В задоволенні решти вимог первісного позову - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 518,90 грн. (п`ять тисяч п`ятсот вісімнадцять гривень дев`яносто копійок).

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) у справі є ОСОБА_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) у справі є ОСОБА_4 , який проживає за адресою АДРЕСА_5 , РНОКПП не отримував, паспорт серії НОМЕР_4 виданий Козівським РС УДМС України в Тернопільській області 20 серпня 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повне судове рішення складено та підписано 22 вересня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк