ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/107/20Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/817/300/20 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 321040000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №606/107/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 січня 2020 року, постановлену суддею Ромазан Л.С., у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_6 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Заява мотивована тим, що діти народились в шлюбі з відповідачем.

Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинилися, вона та діти проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги дітям не надає, участі у їх вихованні не приймає.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 січня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду для видачі судового наказу.

Обґрунтовував тим, що суд, встановивши, що ОСОБА_1 просила стягнути аліменти у розмірі 1/3 частині заробітку (доходу) боржника на кожну дитину, невірно встановив її вимоги, вийшов за межі заявлених вимог, що призвело до незаконної відмови у видачі судового наказу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін. Вказує, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд відмовив у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, мотивуючи тим, що заявлені вимоги не відповідають пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України.

Такий висновок суду є помилковий з огляду на наступне.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з положеннями частини 2 статті 163 ЦПК України в заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Заява ОСОБА_1 відповідає вказаним вимогам, оскільки в ній викладі вимоги заявника та обставини, на яких вони ґрунтуються.

Висновки суду про те що заявниця просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти на кожну дитину в розмірі 1/3 частини заробітку доходи боржника не відповідає змісту поданої заяви.

Як вбачається із прохальної частини заяви, ОСОБА_1 просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Тобто заявою розмір аліментів був визначений як 1/3 частина для обох дітей, а не на кожну дитину.

Отже, висновок суду першої інстанції про невідповідність вимог пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України не відповідає матеріалам справи.

З урахуванням викладеного вищенаведених підстав для відмови у видачі судового наказу не було.

Згідно п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 січня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.