ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/612/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/9994/17 Категорія: на ухвалу Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Храпка В.Д., Вініченка Б.Б.,
за участю секретаряЧуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Горобця Сергія Олександровича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2020 року про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Горобця Сергія Олександровича про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Горобець С.О. звернувся з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності.

Заява мотивована тим, що вказаним судовим рішенням за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 . Після вивчення матеріалів справи представником відповідача, а саме 23.08.2019 стали відомі обставини, які заявник вважає істотними для справи, та які не були та не могли бути відомі суду під час розгляду цієї справи, оскільки представнику позивачки не було відомо про наслідки режиму майна сторін.

Сам відповідач відповідні докази також не мав змоги долучити до справи, оскільки про її розгляд останньому нічого не було відомо.

Сторони уклали шлюб в Республіці Італія. Відповідачем у свідоцтві про шлюб здійснено відмітку про режим майна подружжя, де зазначено, що згідно із заявою відповідно до Закону про шлюб подружжя обрало режим роздільного майна.

На запит адвоката надано відповідь, за якою згідно із ст. 215 ЦК Італії подружжя може дійти згоди, що кожен з них буде ексклюзивним власником майна, набутого кожним з них у шлюбі. Вищевказаний режим набув в теорії та практиці назву «Режим роздільного володіння майном». Кожен з подружжя має право вільно розпоряджатися майном, яке є його ексклюзивною власністю (ст. 217 ЦК Італії).

Отже, в даному випадку подружжям обрано режим роздільного володіння майном.

Крім того, зазначено, що доказом використання сторонами режиму роздільного майна подружжя є написання ОСОБА_2 під час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири (від імені ОСОБА_3 ) заяви щодо неперебування їх у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах. Однак, судом вказана заява не досліджувалась та не була долучена до справи. Також сторони на момент розгляду справи постійно проживали на території Італійської Республіки.

Таким чином, заявник вважає зазначені обставини нововиявленими, так як вони мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, так як на спірну квартиру не розповсюджується режим спільної сумісної власності.

Посилаючись на викладене, просили суд скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.03.2018 та призначити справу до нового розгляду.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2020 року відмовлено у перегляді за нововиявленими обставинами заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 березня 2018 року з тих підстав, що обставини, на які посилається у заяві про перегляд судового рішення від 13.03.2018 ОСОБА_1 та його представник, не є нововиявленими у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України

Ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.01.2020 оскаржена в апеляційному порядку представником ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам заяви про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що подружжям обрано режим роздільного володіння майном; не досліджувалися умови договору купівлі-продажу квартири пункт 9, в якому зазначено, що сторони не перебували у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах; сторони на момент розгляду справи постійно проживали на території Італійської Республіки.

Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.01.2020 скасувати, ухвалити нове рішення, яким вимоги заявника задовольнити в повному обсязі, скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.03.2018 та відмовити у задоволенні позову.

Частинами першою та другою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Вказана норма чітко передбачає підстави для перегляду рішення, постанови або ухвали суду за нововиявленими обставинами, зокрема: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

При цьому необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи.

Крім того, судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Подаючи заяву про перегляд рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами, заявник посилався на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що подружжям обрано режим роздільного володіння майном; не досліджувалися умови договору купівлі-продажу квартири пункт 9, в якому зазначено, що сторони не перебували у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах; сторони на момент розгляду справи постійно проживали на території Італійської Республіки.

Як вбачається з матеріалів справи від імені відповідача його представник адвокат Щербатюк Б.А. звертався 01.10.2018 з заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 67-68).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2018 року відмовлено в перегляді заочного рішення (а.с. 114-115).

При цьому, в ухвалі від 04.12.2018 суд вказав, що в матеріалах справи (а.с. 33,35) містяться докази, а саме витяг з актів свідоцтва про шлюб, відповідно до якого подружжя обрало режим розподілу майна. Тобто суду першої інстанції при винесенні заочного рішення було відомо про доказ, який наразі відповідач вважає нововиявленою обставиною.

Крім того, судом досліджувався договір купівлі-продажу спірної квартири від 18.09.2012.

Після відмови судом першої інстанції у перегляді заочного рішення, відповідач не скористався своїм правом на апеляційне оскарження вказаного рішення.

Отже на підставі приведених вище доводів, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що підстави, на які посилається заявник, обґрунтовуючи необхідність у перегляді заочного рішення, не можуть вважатись нововиявленими, оскільки були відомі суду при винесенні заочного рішення.

Переглядаючи справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що районним судом ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишаються за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Горобця Сергія Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2020 року.

Судді