У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Король О.О.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Єнісейська садиба-1» про розірвання договорів, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

14.09.2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Єнісейська садиба-1» про розірвання договорів, стягнення коштів

Позовна заява підлягає передачі на розгляд іншому суду з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Положеннями п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року визначено, що у випадках, коли вимоги пов`язуються з визнанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов`язково застосовують правила про виключну підсудність.

Згідно з пунктами 41, 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Так, у позовній заяві позивач просить суд визнати недійсними договори про пайову участь в Обслуговуючому кооперативі «Єнісейська садиба-1» і розподіл персоніфікованого пайового свідоцтва № 26-1/09/16 від 26.09.2016 року, № 24/06/17 від 24.06.2017 року, № 58/П/10/2017 від 12.10.2017 року; стягнути з відповідача за вказаними договорами вступні внески, пайові внески, штрафні санкції, інфляційні втрати, три проценти річних.

Вбачається, що позивачем заявлені вимоги, зокрема, про визнання недійсними договорів про пайову участь в Обслуговуючому кооперативі «Єнісейська садиба-1» і розподіл персоніфікованого пайового свідоцтва, предметом яких майнові права на об`єкти - нерухоме майно, а саме квартири за АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , місце для паркування АДРЕСА_3 .

Зазначена адреса територіально не віднесена до Солом`янського району м. Києва.

В обґрунтування свого звернення з позовом до Солом`янського району м. Києва позивач посилається на постанову Верховного суду від 03.10.2019 року в справі № 910/10647/18, в якій сформульовано іншу правову позицію, яка відступає від висновків щодо застосування аналогічних норм права, які закріплюють правило виключної підсудності щодо позовів, що виникають з приводу нерухомого майна (частина третя статті 30 Господарського процесуального кодексу України, частина перша статті 30 Цивільного процесуального кодексу України) у подібних правовідносинах у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів іншого касаційного суду (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.07.2019 у справі №462/7217/18, від 25.02.2018 у справі №201/12876/17).

Разом з тим, дана справа була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, після розгляду якої ВП ВС, проаналізувавши правові позиції, викладені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 25.02.2018 року та від 11.07.2019 року у справах № 201/12876/17 та № 426/7217/18 відповідно, зміст судових рішень, фактичні обставини справи, суть спору у цій справі, визначила, що відсутні підстави для відступу від правових позицій, викладених у вказаних постановах.

Так, відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року, майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна, як об`єкта цивільних прав.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Тобто, в даному випадку застосовуються правила виключної підсудності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене вище, заявлені позовні вимоги мають розглядатись судом за правилами виключної підсудності, а саме за місцезнаходженням нерухомого майна.

З огляду на наведене, клопотання підлягагає задоволенню.

З викладеного випливає висновок про необхідність передачі справи на розгляд Голосіївському районному суду міста Києва, т.я. справа не підсудна Солом`янському районному суду міста Києва, оскільки належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Керуючись ч. 1 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 31, 32, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Єнісейська садиба-1» про розірвання договорів, стягнення коштів про визнання недійсними договорів передати на розгляд Голосіївському районному суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: