УХВАЛА

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 310/2428/18

провадження № 61-7945св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство інфраструктури України,

третя особа - Державне підприємство «Бердянський морський торговельний порт»,

розглянув клопотання Міністерства інфраструктури України про передачу справи за касаційною скаргою Міністерства інфраструктури України на постанову Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року на розгляд Великої Палати Верховного Суду,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Міністерство інфраструктури України подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Міністерством інфраструктури України подане клопотання про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у якому посилається на наявність у межах спірних правовідносин виключної правової проблеми при застосуванні пункту 5 частини першої статті 41 та частини другої статті 235 КЗпП України.

Вказує, що Верховний Суд у постановах від 16 січня 2018 у справі

№ 760/9269/15-ц, від 21 лютого 2018 у справі № 758/15355/15-ц та від 17 липня 2019 № 760/5132/16-ц зробив висновок, що у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП України термін «посадові особи» законодавцем вжито в значенні керівників суб`єктів господарювання - господарських товариств.

При цьому вважає, що практика Верховного Суду з питань застосування цієї норми не є однаковою посилаючись на справи:

- № 724/140/16-ц, де Верховний Суд дійшов висновку про законність звільнення директора приватного підприємства (постанова від 11.07.2018, провадження

№ 61-34808св18);

- № 273/212/16-ц, де Верховний Суд дійшов висновку про законність звільнення директора приватного сільськогосподарського підприємства (постанова від 23.01.2018, провадження № 61-787св17);

- № 344/13738/15-ц, де Верховний Суд дійшов висновку про правомірність звільнення позивача з посади керівника Івано-Франківської торгово-промислової палати - недержавної неприбуткової самоврядної організації (постанова від 23.01.2018, провадження № 61-528св 17).

Також посилається на судову практику розгляду справ судів першої та апеляційної інстанції, які повністю аналогічні тій, що розглядається (за складом сторін, предметом та підставами позову) щодо законності звільнення на підставі цієї норми керівників державних підприємств.

Згідно з частиною п`ятою статтею 403 ЦПК України суд, який розглядає справу

в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням установлених судами обставин цієї справи та доводів сторін Верховний Суд не вбачає підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Наведене в клопотанні обґрунтування наявності виключної правової проблемине свідчить, що її вирішення необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, та про різне застосування пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України Верховним Судом в аналогічних справах.

Колегія суддів Верховного Суду вважає необґрунтованим і посилання Міністерства інфраструктури України на наявність проблеми застосування положень частини другої статті 235 КЗпП України щодо визначення особи, яка несе відповідальність в частині виплати працівнику середнього заробітку при винесенні рішення про поновлення його на роботі (підприємство чи орган управління (власник) підприємства), оскільки судові рішення, на які посилається заявник, постановлені за різних фактичних обставин справи та не свідчить про наявність протилежних і суперечливих судових рішень, глибоких

і довгострокових розбіжностей у судовій практиці у справах із аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами.

Зважаючи на наведене, суд касаційної інстанції не встановив достатніх та обґрунтованих підстав для направлення цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, тому узадоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 403 ЦПК України (в редакції, чинній станом на

07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Міністерства інфраструктури України про передачу справи № 310/2428/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Краснощоков

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук