Дата документу 03.03.2020 Справа № 337/93/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/93/20

Провадження №22-ц/807/1118/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвокатського бюро «Великанов та партнери» в особі керівника адвоката Великанова Микити Олександровича на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року про відмову у забезпеченні позову в складі судді Бредун Д.С. за заявою представника ОСОБА_1 адвокатського бюро «Великанов та партнери» в особі керівника адвоката Великанова Микити Олександровича про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_1 адвокатське бюро «Великанов та партнери» в особі керівника адвоката Великанова М.О. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив застосувати відносно відповідача такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, у розмірі, що відповідає сумі ціни позову і судових витрат позивача.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_2 не має офіційного місця працевлаштування та регулярного доходу, та, не зважаючи на визнання своєї вини у вчиненні ДТП, не бажає добровільно відшкодувати збитки, які зазнав позивач внаслідок неправомірний дій відповідача. Також в обґрунтування необхідності застосування обраного засобу забезпечення позову зазначає, що в разі задоволення судом позовних вимог позивача, необхідно буде саме стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвокатського бюро «Великанов та партнери» в особі керівника адвоката Великанова М.О. про забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 адвокатське бюро «Великанов та партнери» в особі керівника адвоката Великанова М.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що зі змісту ч.2 ст. 149 ЦПК України, п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України не випливає процесуального обов`язку заявника зазначити в заяві про забезпечення позову конкретні грошові кошти та (або) майно, на яке необхідно накласти арешт, а також документи, що підтверджують право власності відповідача на відповідні грошові кошти та майно.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Великанова М.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що заявником не конкретизовано, на яке саме майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, необхідно накласти арешт. Заявником не підтверджена наявність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

За роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 адвокатське бюро «Великанов та партнери» в особі керівника адвоката Великанова М.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив відшкодувати збитки, які зазнав позивач внаслідок неправомірних дій відповідача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 64 655, 34 грн., а також судових витрат у розмірі 2952, 60 грн.

Заявник просить застосувати відносно відповідача такий захід забезпечення позову як накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, у розмірі, що відповідає сумі ціни позову і судових витрат позивача.

Однак, позивачем не доведено існування реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття такого заходу забезпечення позову.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права.

Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи підтверджені. Не може бути задоволена заява про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК України.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не підтверджена наявність обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Положеннями ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Отже, законодавством передбачений обов`язок зазначення в заяві про забезпечення позову інших відомостей, необхідних для забезпечення позову.

З наведеного випливає, що відомості про те, на яке саме майно позивач просить накласти арешт та вказівка на те, де це майно знаходиться, на яких рахунках та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача, є необхідними для забезпечення позову.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Разом з тим, подаючи заяву про забезпечення позову, заявник просив накласти арешт на майно та грошові кошти відповідача, не зазначивши при цьому, на яке конкретне майно, необхідно накласти арешт, належність такого майна саме відповідачу, на яких розрахункових рахунках та в якій фінансовій (банківській) установі перебувають грошові кошти.

Відсутність даних щодо майна відповідача та його вартості позбавляє суд можливості з`ясувати питання співмірності забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, а також виключити можливість порушення прав та інтересів інших осіб.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду та не дають підстав для встановлення порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року про відмову у забезпеченні позову постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокатського бюро «Великанов та партнери» в особі керівника адвоката Великанова Микити Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2020 року про відмову у забезпеченні позову в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 березня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова