ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року

м.Суми

Справа №577/5018/19

Номер провадження 22-ц/816/251/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

заявник ОСОБА_1 ,

суб`єкт, бездіяльність якого оскаржується головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Ричкаль Сергій Павлович, після реорганізації юридичної особи головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області в складі судді Буток Т.А. від 25 листопада 2019 року, постановлену у м. Конотоп Сумської області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Ричкаля С.П. про повернення без виконання виконавчих листів: виданого Конотопським міськрайонним судом Сумської області 18 квітня 2019 року у справі №577/5360/15 про стягнення з Конотопської міської ради на користь ОСОБА_1 23260 грн 71 коп. інфляційних витрат та 1500 грн 25 коп. трьох відсотків річних від суми простроченого грошового зобов`язання та виконавчого листа, виданого Конотопським міськрайонним судом Сумської області 01 липня 2019 року у справі №577/2881/16 про стягнення з Конотопської міської ради на користь ОСОБА_1 4149 грн 25 коп. інфляційних витрат та 1036 грн 62 коп. трьох відсотків річних від суми простроченого грошового зобов`язання.

ОСОБА_1 просила суд зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області винести постанови про відкриття виконавчих проваджень за вказаними виконавчими листами.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області Ричкаля С.П.

Ухвала мотивована тим, що державний виконавець правомірно повернув виконавчі документи без прийняття на виконання, оскільки позбавлений можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами, згідно з якими боржниками є державні органи та органи місцевого самоврядування.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить судове рішення скасувати та прийняти постанову про задоволення її вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постановляючи ухвалу, суд безпідставно не врахував, що боржником за рішенням, ухваленим на її користь є Конотопська міська рада орган місцевого самоврядування, даний боржник не відноситься до переліку суб`єктів, зазначених у частині 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», а тому державний виконавець безпідставно повернув без виконання подані заявницею виконавчі листи .

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) головний державний виконавець Ричкаль С.П. зазначив, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, а тому вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

До суду сторони не з`явилися, проте повідомлені про час і місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване судове рішення відповідає цим вимогам у повній мірі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Законом України «Про виконавче провадження», крім органів державної виконавчої служби, визначено й інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів.

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду (ч. 1, 2 ст. З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Порядок стягнення коштів з державних органів, державного або місцевих бюджетів або боржників регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 2 Порядку № 845 визначено, що безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів; боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Пунктом 3 Порядку № 845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до абз. 1 пункту 26 Порядку безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Згідно із ч. 1 ст. 5 Бюджетного Кодексу України Бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів.

Частиною 1 статті 25 Бюджетного кодексу України унормовано, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Підпункт 1 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України передбачає, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Судом встановлено, що на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області надійшли:

виконавчий лист № 577/5360/15 виданий 18 квітня 2019 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з Конотопської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 23260 грн 71 коп. та три проценти річних від суми простроченого грошового зобов`язання в розмірі 1500 грн 25 коп.

виконавчий лист № 577/2881/16 виданий 01 липня 2019 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з Конотопської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі 4149 грн 25 коп. та трьох процентів річних у сумі 1036 грн 62 коп. за невиконання грошового зобов`язання по відшкодуванню майнової та моральної шкоди за період з 12 листопада 2015 року по 05 липня 2016 року.

Боржником за цими виконавчими документами є Конотопська міська рада, яка є органом місцевого самоврядування та фінансується з місцевого бюджету.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що органом виконання по виконавчих листах № 577/5360/15 від 18 квітня 2019 року та № 577/2881/16 від 01 липня 2019 року про стягнення коштів з Конотопської міської ради є виключно Казначейство, а не державна виконавча служба.

За встановлених обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень у діях державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновок суду, обґрунтовано викладений у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявниці з висновком суду щодо їх оцінки, а також містять твердження, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 05 березня 2020 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді : О.Ю. Кононенко

О.І. Собина