Справа № 142/507/18
Провадження № 22-ц/801/230/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Щерба Н. Л.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 рокуСправа № 142/507/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Кирилюк Л.М., розглянувши апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «ВИД» на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року, ухвалене суддею Щерба Н.Л. в смт Піщанка, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «ВИД» про визнання договорів оренди землі недійсними,

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила: - визнати недійсним з моменту укладення договори оренди землі від 25.12.2010, укладені між нею та СФГ «ВИД» 28.10.2011, зареєстровані у відділі Держкомзему у Піщанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи за номерами 1511 та 01635.

Позов мотивований тим, що вона є власником земельних ділянок на території Кукулівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського товариства, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки. Дані земельні ділянки на підставі договорів оренди перебували в оренді відповідача. Строк дії договорів сплив у 2017 році. В 2015 році від працівників поліції їй стало відомо, що 25 грудня 2010 року між нею та СФГ «ВИД» було укладено договори оренди вищевказаних земельних ділянок строком на 20 років, хоча на той час строк дії попередніх договорів оренди ще не закінчилися. Згідно висновку почеркознавчої експертизи підписи в договорах оренди землі виконані не нею, а іншою особою.

Вказує, що дані договори оренди землі, які містять дефект волі та волевиявлення орендодавця - власника землі, порушують її право власності, право вільно приймати рішення щодо укладення договорів оренди відносно свого майна та вільно обирати контрагента та визначати умови договорів.

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі укладений 25 грудня 2010 року між ОСОБА_3 з одного боку, та СФГ «ВИД» в особі ОСОБА_4 , з іншого боку, зареєстрований у відділі Держкомзему у Піщанському районі, про що в державному реєстрі земель зроблено запис за номером 01511, об`єктом оренди якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 2,1846 га, яка знаходиться на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області.

Визнано недійсним договір оренди землі укладений 25 грудня 2010 року між ОСОБА_3 з одного боку, та СФГ «ВИД» в особі ОСОБА_4 , з іншого боку, зареєстрований у відділі Держкомзему у Піщанському районі, про що в державному реєстрі земель зроблено запис за номером 01635, об`єктом оренди якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 2,2352 га, яка знаходиться на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, СФГ «ВИД» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скарга мотивована тим, що суд не звернув до уваги, що висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і має досліджуватися судом разом з іншими доказами; в рішенні не зазначено, яке саме положення Закону не дотримано при укладенні договору; крім висновків експертиз, судом не наведено інших доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення позивачки під час укладення договору оренди; позивачка неодноразово укладала з відповідачем договори оренди, про наявність договірних відносин їй було відомо, про що свідчить отримання орендної плати; судом не було опитано позивачку, свідків правочину, в тому числі директора СФГ «ВИД».

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання СФГ «ВИД» не з`явилося, хоча належним чином було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи (а.с.245,249).

02.03.2020 від представника СФГ «ВИД» - адвоката Купрія О.М. на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи або оголошення перерви, яке мотивоване тим, що на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу №145/2047/16-ц з аналогічними правовідносинами та правова позиція у згаданій справі може вплинути на рішення у даній справі.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, прийшла до висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки з ухвали Великої Палати Верховного Суду від 09.09.2019 у справі №145/2047/16-ц слідує, що мотивація підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду - це формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування пункту 6 статті 3 ЦК України та доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) у спорах про недійсність договору, для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень. У даному випадку, цією підставою не обґрунтовувалися заперечення СФГ «ВИД» щодо позовних вимог в суді першої інстанції, а також це не є підставою вимог апеляційної скарги, а тому необхідності у відкладенні розгляду справи або оголошенні перерви немає.

Також у судове засідання не з`явилася ОСОБА_3 , хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 248).

Відповідно до положень статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вказані вище обставини дають колегії суддів право розглянути апеляційну скаргу у відсутність сторін, оскільки підстав, які унеможливлюють розгляд справи, колегією суддів не встановлено.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, кадастровий №:01:001:0282, площею 2,1846 га, на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №480765, виданим 15 жовтня 2007 року на підставі розпорядження Піщанської районної державної адміністрації від 21 червня 2004 року №161 (а.с.92).

Також, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, кадастровий №:02:001:0254, площею 2,2352 га, на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 480766, виданим 15 жовтня 2007 року на підставі розпорядження Піщанської районної державної адміністрації від 21 червня 2004 року №161 (а.с.100).

04 січня 2005 року між ОСОБА_3 та СФГ «ВИД» в особі голови ОСОБА_4 укладено два договори оренди землі, відповідно до умов яких орендодавець ОСОБА_3 надала, а орендар СФГ «ВИД» прийняло в строкове платне користування вищезгадані земельні ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,1846 га та площею 2,2352 га відповідно на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, на строк десять років (а.с.10-14, 17-21).

Вказані договори зареєстровані у Піщанському відділі реєстрації Вінницької регіональної філії ДП, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 грудня 2007 року за №04050180 та №04050180 відповідно.

25 грудня 2010 року між ОСОБА_3 та головою СФГ «ВИД» в особі голови ОСОБА_4 укладено два договори оренди землі, відповідно до умов яких орендодавець ОСОБА_3 надала, а орендар СФГ «ВИД» прийняло в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,1846 га та площею 2,2352 га відповідно на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, на строк двадцять років (а.с.15-16, 22-23).

Вказані договори зареєстровані у відділі Держкомзему у Піщанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №01511 та за №01635 відповідно.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 зазначила, що вказані договори оренди землі від 25 грудня 2010 року вона не підписувала, повноважень на це іншій особі не надавала, що свідчить про відсутність її волі на укладення спірних договорів.

На підтвердження вказаного нею надано висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України у Вінницькій області № 174-П від 25 червня 2015 року, проведено за результатами почеркознавчої експертизи, призначеної постановою слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 06 грудня 2014 року №0000238.

Даним висновком встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 в договорах оренди землі від 25 грудня 2010 року (площею 2,2352 га та площею 2,1846 га), орендодавцем якого є ОСОБА_3 , а орендарем СФГ «ВИД» в особі голови ОСОБА_4 виконаний не гр. ОСОБА_3 , а іншою особою (а.с.24-32).

Під час розгляду справи судом першої інстанції за клопотанням СФГ «Вид» ухвалою суду від 15 травня 2019 року призначено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта від 21.06.2019 №222: досліджуваний підпис в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 25 грудня 2010 року, об`єктом якого являється земельна ділянка площею 2,1846 га, укладеному між СВГ «Вид», виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою; досліджуваний підпис в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі від 25 грудня 2010 року, об`єктом якого являється земельна ділянка площею 2,2352 га, укладеному між СВГ «Вид», виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою (а.с.169-172).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що договори оренди землі від 25 грудня 2010 року не підписані орендодавцем ОСОБА_3 та не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

У ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально (статті 14 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України зазначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Встановивши, що ОСОБА_3 оспорювані договори оренди земельної ділянки не підписувала, що підтверджено висновком експерта, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання договорів оренди землі недійсними, як таких, що не відповідають волі власника земельної ділянки.

Твердження апелянта про те, що судом не зазначено, які саме вимоги ст.203 ЦК України не дотримані в момент вчинення правочину є хибним та спростовується змістом оскаржуваного рішення, в якому міститься посилання саме на ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутність волевиявлення учасника правочину може бути доведена насильством, погрозами, обманом, які вчинялися відносно учасника правочину з метою схилення його до укладення договору, оскільки наявність таких обставин доводиться стороною, яка про це зазначає. У даному випадку позивач про такі обставини не зазначала.

Колегією суддів відхиляються також доводи апелянта про те, що не дивлячись на заперечення представника відповідача щодо позовних вимог судом, крім висновків експертиз не наведено інших доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення позивача під час укладення спірних договорів оренди земельних ділянок, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, представник відповідача в суді першої інстанції заявив клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи.

Враховуючи, що вирішення питання, зазначеного представником СФГ «ВИД» в клопотанні про призначення експертизи (ким виконаний підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Орендодавець» в договорах оренди землі від 25 грудня 2010 року нею самою чи іншою особою) потребує спеціальних знань, судом першої інстанції призначено в даній справі судову почеркознавчу експертизу, за висновками якої встановлено, що ОСОБА_3 не підписувала договори оренди землі від 25 грудня 2010 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказаний висновок судової експертизи від 21 червня 2019 року не суперечить матеріалам справи, зокрема, висновку експерта НДЕКЦ УМВС України у Вінницькій області № 174-П від 25 червня 2015 року.

Відповідачем висновки вищевказаної експертизи у встановленому законом порядку не спростовані, що є його процесуальним обов`язком у разі заперечення такого факту.

Твердження апелянта про те, що позивачу було відомо про наявність договірних відносин, про що свідчить отримання орендної плати, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки ОСОБА_3 не заперечувала факту укладення з СФГ «ВИД» договорів оренди землі у 2005 році, а орендну плату позивач могла отримувати за умовами договорів оренди, укладених у 2005 рік. Крім того, отримання орендної плати від СФГ «ВИД» за користування земельною ділянкою не є безспірним доказом того, що позивачу було відомо про укладення від її імені саме оспорюваного договору оренди землі від 25 грудня 2010 року.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «ВИД» залишити без задоволення.

Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 березня 2020 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета