Провадження № 2/686/1627/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2020

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Логінової С.М.,

при секретарі судового засідання - Д`яковичу О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю представників відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що вона працювала на посаді менеджера (управителя) в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 . Згідно наказу № 3 о/с від 04.11.2019 р. її звільнено з роботи відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Відповідне звільнення вважає незаконним.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП однією з підстав для припинення трудового договору, укладеного на невизначений чи визначений строк, передбачено прогул без поважних причин. Прогулом вважається, зокрема, відсутність на роботі понад 3 годин протягом робочого дня (сумарно за день).

Основною обставиною, яка враховується роботодавцем при застосуванні звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП є наявність чи відсутність поважних причин відсутності на робочому місці працівника.

Відповідачем при звільненні не було враховано, що в період з 17 жовтня 2019 року по 09 листопада 2019 року вона хворіла, що зумовило її відсутність на робочому місці у цей період. Факт перебування її на лікування у вказаний період підтверджується медичними довідками та лікарняним листом.

Позивач посилається на те, що згідно наказу про звільнення № 3 о/с від 04.11.2019 року позивача звільнено з 17 жовтня 2019 року, що є порушенням трудового законодавства.

Згідно з ч. З ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Звільнення за прогул без поважних причин є одним із заходів стягнення за порушення трудової дисципліни. Порядок застосування дисциплінарних стягнень власником або вповноваженим ним органом визначено ст. 149 КЗпП.

ОСОБА_3 просить скасувати наказ про звільнення з роботи № 3 о/с від 04.11.2019 р. та поновити її на посаді менеджера (управителя) в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату поновлення на роботі.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 15.11.2019 р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що підстави для поновлення ОСОБА_3 відсутні, оскільки вона була звільнена у відповідності до вимог пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працювала на посаді менеджера (управителя) в роздрібній торгівлі непродовольчими товарами у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 .

Згідно наказу № 3 о/с від 04.11.2019 р. ОСОБА_3 звільнено з роботи відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (cт. 4 КЗпП України).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП однією з підстав для припинення трудового договору, укладеного на невизначений чи визначений строк, передбачено прогул без поважних причин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установленому законом порядку) про його тимчасову непрацездатність.

Судом встановлено, що на дату звільнення ОСОБА_3 17.10.2019 року не надано документальне підтвердження її тимчасової непрацездатності у виді листка непрацездатності. У цей день ОСОБА_3 була присутньою на роботі, про що свідчить табель обліку робочого часу.

Згідно даних медичної довідки від 17.10.2019 року ОСОБА_3 проходила амбулаторне лікування в ПП «Медичний центр «Зверобій» з 17.10.2019 року по 24.10. 2019 року, та з 25.10.2019 року по 30.10.2019 року що не є підтвердженням непрацездатності позивача.

Суд приходить до висновку, що за таких обставин не можна вважати, що трудовий договір припинено за пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з порушенням трудового законодавства.

Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Розподіл судових витрат здійснено відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 10, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 40 КЗпП України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення виготовлено 2 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Логінова С.М.