Єдиний унікальний номер 243/4116/19
Номер провадження 22-ц/804/735/20
Єдиний унікальний номер 243/4116/19
Номер провадження 22-ц/804/735/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2020 року
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мірути О.А.,
суддів Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЗТС МАШИНІНГ» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2019 року по цивільній справі № 243/4116/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЗТС МАШИНІНГ» про розірвання договору оренди землі (суддя Сидоренко І.О.), повний текст рішення виготовлений 04 грудня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЗТС МАШИНІНГ» про розірвання договору оренди землі. Свої вимоги обґрунтував тим, що 01 вересня 2012 року він уклав з відповідачем договір оренди б/н. Протягом дії вказаного договору, починаючи з 2012 року, відповідач систематично порушує умови договору щодо внесення орендної плати, тобто вносив її з порушенням строків та не в повному обсязі, а орендну плату за 2018 рік взагалі не сплатив.
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з вимогою до відповідача, в якій просив надати інформацію щодо нормативної грошової оцінки землі, оскільки в договорі про таке не зазначено, а також просив надати роз`яснення щодо використання належної йому земельної ділянки та повідомив відповідача про намір розірвати договір. 17 січня 2019 року відповідач вимогу отримав, але відповіді не надав.
У зв`язку з тим, що відповідач не надає жодної інформації щодо спірних питань та порушує умови договору в частині внесення орендних платежів, орендну плату за 2018 рік так і не сплатив, просить суд розірвати укладений між ним та відповідачем договір оренди земельної ділянки б/н від 01 вересня 2012 року.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «КЗТС МАШИНІНГ» допустив неналежне виконання умов договору, зокрема, часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати, що є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Задовольняючи позовні вимоги, суд вказав у своєму рішенні, що відповідач в судовому засіданні не довів, що несвоєчасне виконання ТОВ «КЗТС МАШИНІНГ» своїх зобов`язань за договором оренди земельної ділянки без номеру від 01 вересня 2012 року сталося з поважних причин та не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «КЗТС МАШИНІНГ» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Апеляційна скарга ТОВ КЗТС «МАШИНІНГ» мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального та матеріального права.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних та помилкових висновків щодо порушення відповідачем строків внесення орендної плати за договором внаслідок неправильного визначення дати набрання чинності договором, неврахування того, що додаткова угода до договору від 19.10.2016 року, якою було збільшено орендну плату з 3 % до 4 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, не набрала чинності (через те, що не була зареєстрована). Сторонами не укладалося додаткових угод до договору про збільшення розміру орендної плати, визначеної умовами договору. Також судом не було враховано законодавчо визначений обов`язок відповідача, як податкового агента, на утримання із сум орендної плати, що підлягає виплаті, військового збору та податку на доходи фізичних осіб.
Також вважають, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що сплата орендної плати з урахуванням індексу інфляції є обов`язком відповідача, а не його правом, так як зміна індексації нормативної грошової оцінки не тягне автоматичну зміну умов договорів щодо розміру орендної плати, а є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками.
З наведеного вбачається, що вони не порушували умови договору, так як орендну плату вносили повністю, у строки, визначені договором, що підтверджується доказами, наданими суду.
Суд першої інстанції, внаслідок неналежного з`ясування обставин,що мають значення для справи, надання невірної юридичної оцінки фактичним обставинам справи, прийшов до помилкових висновків, які не відповідають обставинам справи та допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме ст.ст.1 6, 18, 13,20,21, 25,26, 32 Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року № 161-ХІV, ст. ст. 651,654, 792 ЦК України, ст. ст. 162.168, 171 п.16 розділу ХХ ПК України.
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Представником ОСОБА_1 адвокатом Статіва О.В. подано відзив на апеляційну скаргу ТОВ «КЗТС МАШИНІНГ» в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, щодо наявності підстав для розірвання договору оренди внаслідок систематичного порушення умов договору з боку апелянта. Зазначає, що факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, не заважаючи на те, що заборгованість виплачувалася в подальшому, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Питання щодо розміру орендної плати регулюється виключно договором, який не містить розміру орендної плати в грошовому еквіваленті, а встановлює його у відсотках по відношенню до нормативно-грошової оцінки землі і має узгоджену сторонами норму, щодо індексації, яка повинна проводитися автоматично. При укладанні договору позивач розраховував на отримання орендної плати у розмірі, встановленому договором, тобто мав певні очікування на отримання прибутку у встановленому договором розмірі. Якби позивач був обізнаний, яку суму він отримає фактично, то взагалі не укладав би спірний договір, тому саме право на законне очікування підлягає судовому захисту. Також вважає, що оскільки спірний договір оренди був укладений у письмовій формі та зареєстрований, то і додаткова угода, яка передбачала збільшення орендної плати з 3% до 4% , укладена у письмовій формі, є чинною, тим більше, що протягом 3х років відповідач не заявляв про її не чинність.
Представник відповідача адвокат Демченко І.С. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Статіва О.В. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнала, просила відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції, наполягала на доводах, викладених відзиві на апеляційну скаргу.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Відповідно до п. 1 Договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Прелеснянської сільського ради Слов`янського району Донецької області.
Згідно п. 41 Договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Пунктом 34 Договору встановлено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.
Пунктом 9 Договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3% від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її щорічної індексації, що становить __ гривень на 2012 рік. За домовленістю між орендодавцем та орендарем , орендна плата може бути виплачена у натуральній формі або в якості надання послуг (виконання робіт).
Зазначена земля належить позивачу ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого на підставі розпорядження голови Слов`янської райдержадміністрації від 15.08.2005 року № 360.
Відповідно до п.34 Договору, сторони уклали Додаткову угоду, відповідно до п. 1 якої, пункт 9 розділу «Орендна плата» договору оренди землі викладено у наступній редакції: «орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік, з урахуванням її щорічної індексації. За домовленістю між сторонами, орендна плата може бути виплачена у натуральній формі або в якості надання послуг (виконання робіт)». Додаткова угода у відділі Держкомзему в Слов`янському районі Донецької області не зареєстрована.
Згідно наданим відповідачем бухгалтерським документам позивачу ОСОБА_1 ТОВ «КЗТС МАШИНІНГ» була сплачена орендна плата за землю за договором в наступних розмірах:
- за 2012 рік на підставі видаткового касового ордеру від 10 вересня 2012 року - 500,00 грн.;
- за 2013 рік на підставі видаткового касового ордеру від 18 січня 2013 року - 475,20 грн.; згідно з накладною № 4 від 21 січня 2013 року в рахунок орендної платні за Договором, ОСОБА_1 видано поголів`я крупної рогатої худоби, а саме бичків у кількості 3 голів вагою по 90 кг кожний на загальну суму 1800,00 грн., відповідно до відомості від 26.04.2013 року 484 грн., відповідно до накладної № 103 від 13 травня 2013 року в рахунок орендної платні за Договором, ОСОБА_1 видано поголів`я крупної рогатої худоби, а саме бичків у кількості 1 голів вагою 42 кг на загальну суму 1050,00 грн., на підставі накладної № 304 від 17 грудня 2013 року в рахунок орендної платні за Договором, позивачу видано поголів`я крупної рогатої худоби, а саме бичків у кількості 2 голів вагою по 140 кг кожний на загальну суму 2240,00 грн.;
- за 2014 рік згідно з відомістю на видачу кукурудзи в зерні в рахунок земельного паю з червень 2014 року, ОСОБА_1 видано 170 кг кукурудзи вартістю 2,50 за кг на загальну суму 425,00 грн.;
- за 2015 рік відповідно до відомості на виплату грошей за рахунок земельного паю № 25 від 27.01.2016 року, позивачу виплачено орендної платні на суму 3441,92 грн.;
- за 2019 рік на підставі платіжного доручення № 308 від 23.05.2019 року, ОСОБА_1 виплачено орендної плати за договором на суму 1384,29 грн.
Згідно наданої відповідачем довідки щодо нарахування та виплати орендної плати ОСОБА_1 за укладеним договором, за період 2012-2019 років:
- утримано податків (податок на доходи фізичних осіб + військовий збір) 6832,21 грн.;
- нараховано на кінець періоду (2019) 2307,15 грн. (строк оплати до 31.12.2019 року).
Розмір орендної плати за вказаним Договором визначається виходячи з розміру базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, розмір якої у відповідній графі п. 9 Договору не визначено, але п. 5 Договору закріплено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на день укладання договору становить 115371,16 грн.
Пунктами 10 та 14 Договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, а у разі невнесення орендної плати у строки визначені, цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % несплаченої суми за кожний день прострочення.
Умовами Договору не передбачено відрахування з належної позивачу орендної платні податку на доходи фізичних осіб та військового збору.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Апеляційна скарга ТОВ «КЗТС МАШИНІНГ» підлягає частковому задоволенню.
МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною 1, 2 та 5 стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши його своїми підписами 01 вересня 2012 року, що і є часом укладення договору. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати часу укладання договору.
Судом не були прийняті доводи відповідача про те, що додаткова угода до договору оренди є недійсною у зв`язку з відсутністю її державної реєстрації, оскільки умови основного договору, який пройшов державну реєстрацію, містять можливість внесення змін до договору на підставі домовленості між сторонами договору та відсутності імперативних норм діючого законодавства щодо обов`язковості державної реєстрації додаткової угоди або змін до договору про оренду земельної ділянки. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність у відповідача обов`язку з 2016 року, за умовами додаткової угоди, сплачувати орендну плату у розмірі 4 % замість 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік, з урахуванням її щорічної індексації.
Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Згідно з ч. 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV).
Відповідно до статті 2 Закону № 161-XIV, у редакції, чинній на момент укладання договору, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За статтею 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону № 161-XIV істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Статтями 21, 22, 23 Закону № 161-XIV передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.
Відповідно до статті 24 Закону № 161-XIV орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
За частиною 1 статті 30 Закону № 161-XIV зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін
За змістом статей 18, 20 Закону № 161-XIV договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.
Отже, стаття 654 ЦК України, що регулює форму зміни або розірвання договору передбачає, що зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що є договір що змінюється або розривається.
Законом «Про державну реєстрацію речових прав та їх обмежень » від 1липня 2004 року визначено правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за ним.
Відповідно до частини першої статті 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.
Судом встановлено, що 01 вересня 2012 року ОСОБА_1 , який є власником земельної ділянки площею 6,4150 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Прелеснянської сільської ради Слов`янського району Донецької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданим на підставі розпорядження голови Слов`янської райдержадміністрації від 15.08.2005 року за № 360, уклав з ТОВ «КЗТС МАШИНІНГ» договір оренди землі (далі - Договір), згідно з яким позивач передав Товариству в оренду належну йому на праві власності земельну ділянку строком на десять років.
Згідно з пунктом 41 Договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Відповідно до п.34 Договору оренди землі, сторони уклали Додаткову угоду, відповідно до п. 1 якої розмір орендної плати збільшився з 3% на 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік, з урахуванням її щорічної індексації. П.2 Додаткової угоди визначений строк початку нарахування орендної плати по ній з 01 січня 2016 року, незалежно від дати її підписання.
14 січня 2019 року ТОВ «ЮРІС-ПРО», яке діяло в інтересах ОСОБА_1 , направило відповідачу вимогу, в якій просило надати інформацію щодо дат фактичної сплати орендної платні ОСОБА_1 в період з грудня 2012 року по 14 січня 2019 року та повідомило про відсутність наміру продовження договірних відносин.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що строк дії спірного Договору оренди земельної ділянки починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.
Набрання Договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.
Така позиція апеляційного суду відповідає діючому законодавству та узгоджується з правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17.
Вказана правова позиція дає підстави для висновку про помилковість позиції суду першої інстанції про початок строку дії договору оренди землі з моменту його укладення, а не державної реєстрації, та відсутності необхідності державній реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі.
Отже, строк дії як спірного Договору оренди землі, так і Додаткової угоди щодо зміни розміру орендної плати з 3% до 4% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, щорічно, починається після набрання ними чинності, тобто після їх державної реєстрації.
Так як державна реєстрація Договору оренди землі була здійснена 29 грудня 2012 року, а Додаткової угоди не здійснювалася взагалі, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо початку дії Договору з 01 вересні 2012 року та дійсності Додаткової угоди, якою було збільшено орендну плату з 3 % до 4 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в частині початку строку дії договору оренди землі з 29.12.2012 року, тобто з моменту його державної реєстрації, відсутності дії умов Додаткової угоди в зв`язку з відсутністю її державної реєстрації та необхідності нарахування щорічної орендної плати в розмірі 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки (115371,16 грн.), починаючи з 29.12.2012 року.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно пункту 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її щорічної індексації.
Згідно до п.10 обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням інфляції.
Відповідно п.11 орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня розрахункового року.
На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо відсутності у орендаря обов`язку сплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції, оскільки цей обов`язок передбачений п.9 Договору та погоджується з доводами позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу в цій частині.
Але з вказаним розрахунком апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.
Як вбачаться з матеріалів справи, на підставі п.п.5,9 Договору, відповідач повинен був нарахувати ОСОБА_1 орендну плату в наступних розмірах:
- з розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки 115371.16 грн. Х 3% =3461,13 грн.:
у 2012 році 28,45 грн.; у 2013 році 3461,13 грн.; у 2014 році 3461,13 грн.
- з розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки 144098,59 грн. ( з урахуванням індексу інфляції 1,249)Х3%= 4322,96 грн.: у 2015 році - 4322,96 грн.,
- з розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки 172917,60 грн. ( з урахуванням індексу інфляції 1,2)Х3%= 5187,55 грн.: у 2016 році - 5187,55 грн., у 2017 році - 5187,55 грн., у 2018 році - 5187,55 грн., у 2019 році - 5187,55 грн.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо обов`язку позивача по сплаті військового збору та податку на доходи фізичних осіб з нарахованих сум оренди, оскільки згідно з пп. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу орендна плата включається до складу загального місячного(річного) оподатковуваного доходу з метою справляння ПДФО. Податковим агентом платника податку (орендодавця) є орендар (пп. 170.1.1 п 170.1 ст. 170 Кодексу).
П.11 Договору встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня розрахункового року.
Згідно наданих відповідачем доказів ТОВ «КЗТС МАШИНІНГ» було сплачено ОСОБА_1 орендну плату за Договором у наступних сумах, до 31 грудня розрахункового року:
- 2012 рік - 500 грн. (а.с.88);
- 2013 рік - 6049,20 грн. (а.с.89-95);
- 2014 рік - 425 грн. (а.с.96);
- 2015 рік - оплати не поступало;
- 2016 рік - 8979,19 грн.;
- 2017 рік - 5537,24 грн.;
- 2018 рік - оплати не поступало;
- 2019 рік - 6921,53 грн.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставиною, яка підлягає доказуванню у даній справі, є у тому числі факт належного виконання відповідачем зобов`язання по сплаті орендної плати та виплати належних грошових сум орендодавцю. Та зокрема саме на відповідача покладається обов`язок по доведенню цих обставин.
За положеннями ч.4 та ч.5 ст. 12 ЦПК України кожна сторонам несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє в реалізації ними прав, передбачених законом. У відповідності до вимог процесуального права, судом роз`яснено відповідачу обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ним обставин, проте ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції належних доказів отримання позивачем щорічної орендної плати, з зазначенням щорічної суми видатків, суду не надано.
Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Відповідно до статей 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
Тлумачення зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 289/2227/17 (провадження № 14-299цс19).
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що з боку відповідача відсутні порушення умов договору щодо повної сплати орендної плати, у строки, встановлені договором, тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неналежного виконання відповідачем умов договору.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, на підставі належної оцінки доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81, 89, 263 ЦПК України), вірно встановив, що відповідачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів виплати орендної плати за 2012-2019 роки належним чином відповідно до умов договору, що свідчить про порушення Товариством умов договору оренди та систематичну несплату орендної плати або сплату її у неповному розмірі.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.
Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки орендарем щодо сплати орендної плати є вичерпною та достатньою підставою для розірвання такого договору.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року № 6-18цс14, та у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17 та від 15 серпня 2018 року, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини та які відповідно до ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права
Відповідно до положень статті 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, але лише якщо інше не встановлено договором та актами цивільного законодавства.
Між тим, Законом № 161-XIV та укладеним сторонами Договором не передбачено право орендаря самостійно, без погодження з орендодавцем, визначати строки та порядок внесення орендної плати. Навпаки, із системного аналізу статей 15, 23, 30 Закону № 161-XIV, а також пункту 36 Договору вбачається, що зміна таких істотних умов договору, як строки та порядок внесення орендної плати, може відбуватись лише за взаємною згодою сторін.
Отже, відсутність прямої заборони не може свідчити про наявність дозволу орендарю в односторонньому порядку, без погодження з орендодавцем, змінювати строки та порядок внесення орендної плати.
Колегія суддів враховує не послідовну поведінку ТОВ «КЗТС МАШИНІНГ», яке здійснюючи виплату орендної плати в більшому розмірі починаючи з 2012 року по 2013 рік , та протягом трьох років, жодного разу не повідомив позивачу про те, що різниця між нарахованою орендною платою та розміром оплати, розрахованої за Договором, має зараховуватись за оренду в 2015-2019 роках.
Інших доводів на спростування висновків суду в частині стягнення орендної плати апеляційна скарга не містить.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Питання, яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, вирішує суд під час ухвалення рішення відповідно до вимог статті 264 ЦПК України.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Згідно з положеннями пункту 4 частини 1, частини 4 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги представника відповідача про неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права знайшли своє часткове підтвердження, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЗТС МАШИНІНГ» задовольнити частково.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення виготовлено 04 березня 2020 року .
Головуючий судя: О.А. Мірута
Судді: О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська