ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

17 вересня 2020 року

м. Харків

Справа № 635/1973/19

Провадження № 22-ц/818/3106/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

Учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Пілюгіної О.М., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 до суду звернулася до суду із вказаними позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2015 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, однак вказаної суми на утримання дочки не вистачає із-за соціального та економічного становища в державі, рості цін, інфляції, що ставить позивача в скрутне матеріальне становище та не дає можливості забезпечити належне матеріальне забезпечення та розвиток дитини. Згідно Закону України «Про внесення змін в деякі законодавчі акти України відносно посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року був збільшений розмір аліментів та встановлено, що розмір мінімальної виплати встановлено на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказані зміни в законодавстві є підставою для звернення до суд уз позовом про зміну розміру аліментів, що присуджені судом.

У зв`язку із чим просить змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню зі ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2015 року по справі № 635/10326/14-ц та стягувати їх у розмірі ј частина від усіх доходів, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, який задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що аліментів, які присуджені Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2015 року на утримання доньки сторін у справі не вистачає через соціальне та економічне становище в країні, росту цін та інфляції, що ставить апелянта у скрутне становище, та не дає можливості забезпечити нормальний рівень життя та належний розвиток малолітній дитині. Вказує, що в порушення норма процесуального права позивача не було викликано в судове засідання для дачі особистих пояснень. Посилається на те, що позивач має дуже скрутне матеріальне становище, два роки проживає із малолітньою дитиною та матір`ю пенсіонеркою в будинку без належного опалення, аліменти відповідачем сплачуються не регулярно і не в повному обсязі. Вказує, що судом не було враховано те, що розмір аліментів на дитину сторін є меншим, ніж встановлений законом.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2015 року (справа № 635/10326/14-ц року) зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2014 року і до повноліття ОСОБА_3 , про що свідчать копія рішення та виконавчий лист по справі № 635/10326/14-ц, що виданий на виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 січня 2015 року.

Відповідно до довідки № 1264 від 25 липня 2018 року, що видана Виконавчим комітетом Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , складом сім`ї: дочка ОСОБА_3 , 2009 року народження, мати ОСОБА_4 , колишній чоловік ОСОБА_2 .

Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року, справа № 635/9996/14-ц.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Суд першої інстанції виходив із того, що потреба у значно більших коштах на утримання дитини не є підставою для застосування положень ст. 192 СК України до спірних правовідносин та не підтверджена будь-якими доказами, а доказів на підтвердження зміни майнового або сімейного стану сторін суду не надано.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання у апеляційній скарзі позивача на ту обставину, що розмір аліментів, що стягуються з відповідача є меншим встановленого законом мінімального розміру є безпідставними, враховуючи наступне.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIIIчастину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

Отже, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зміни способу присудження аліментів є помилковими, оскільки позивачка не довела належними, допустимими та достатніми доказами значного покращення матеріального становища платника аліментів.

Належних доказів на підтвердження наявності підстав для зміни способу присудження аліментів на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення суду не надано.

Акт про відключення від газопостачання будинку, в якому проживає позивача не є належним та допустим доказом на підтвердження наявності підстав для зміни способу присудження аліментів.

Посилання позивачки на зростання витрат на дитину, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки додаткові витрати можуть бути стягнуті з відповідача в порядкуст.185 СК України.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17 липня 2003 року № 1078, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність ухваленого рішення не впливають.

У зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна