РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Баскакової К.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 15 липня 2016 року Володимир-Волинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, про що зроблено актовий запис №143. Від спільного подружнього проживання у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим через сварки, непорозуміння. Просить розірвати шлюб з відповідачем та визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом із матір`ю.

Позивач в судове засідання подала заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю та просить проводити розгляд справи у її відсутності.

Відповідач в судове засідання подав заяву в якій зазначив, що позов визнає повністю, просить проводити розгляд справи у його відсутності.

Враховуючи те, що в судове засідання сторони не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

З наданого суду свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2016 року.

Із дослідженого судом свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході розгляду справи встановлено, що причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, котрі виникають між подружжям. Сторони примирюватись та зберігати шлюб не бажають.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли відносини, які не сприяють збереженню їх сім`ї.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них.

Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки сім`я сторін розпалась і надалі її зберігати недоцільно, а шлюб слід розірвати.

Вирішуючи вимогу про визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст. ст.11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разів атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування.

Згідно п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На судовий розгляд справи відповідач не надав суду будь-яких доказів, що спростовують твердження позивача про необхідність визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з її матір`ю.

Зважаючи на вищенаведене, а також враховуючи те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання неповнолітньої дитини разомз матір`ю відповідатиме інтересам дитини та її гармонійному розвитку, а також жодним чином не обмежить інтересів батька дітей щодо спілкування, участі у вихованні дитини та піклуванні про неї.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача є обґрунтованою, доведеною, а тому підлягає до задоволення.

Оскільки позов задоволено повністю, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача по 840,80 грн. судового збору за кожною з вимог, котрі понесені позивачем і документально підтвердженні (квитанції про сплату судового збору).

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265,280,281,282 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 161 Сімейного Кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 15 липня 2016 року Володимир-Волинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №143, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1681,60 грн. судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 04.03.2020 року.

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук