Провадження 4-с/357/2/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Нізова А. Р.,

за участю скаржника ОСОБА_1 , представника скаржника Звади О.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Біла Церква Київської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Головне управління ДФС у Київській області, головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Левченко Максим Андрійович, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою мотивуючи її тим, що в листопаді 2019 року він звернувся до відділення АТ КБ «Приват Банк» та відділення «Ощадбанк» з метою отримання коштів: заробітної плати та пенсії, але дізнався, що його банківські рахунки арештовані і він не має змоги отримати свої кошти. Після з`ясування обставин накладення арешту на майно, було встановлено, що 14.08.2019 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського ВДВС ГТУЮ Левченко М.А. винесено постанову про арешт майна боржника, на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-276996-50У від 22.04.2019 року виданої Головним управлінням ДФС у Київській області оскільки він є боржником перед державою по єдиному соціальному внеску в сумі 11 327,83 грн.

Скаржник зазначає, що є особою яка брала участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини та має посвідчення учасника бойових дій, джерелом його доходів є пенсія та заробітна плата. Не заперечує проти стягнення боргу, але накладення арешту на спеціальні банківські рахунки вважає незаконними та перевищенням повноважень державного виконавця.

За таких обставин був вимушений звернутися до суду та просив визнати дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Київській області Левченко М.А. про арешт коштів боржника неправомірними; скасувати постанову про арешт майна боржника від 14.08.2019 року ВП №59791010 винесену головним державним виконавцем Білоцерківського міського ВДВС ГТУЮ Левченко М.А. в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від Пенсійного фонду України як пенсійні виплати на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у філії Головного управління по м.Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», МФО 322669; скасувати постанову про арешт майна боржника від 14.08.2019 року ВП №59791010 винесену головним державним виконавцем Білоцерківського міського ВДВС ГТУЮ Левченко М.А. в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відкритий у Білоцерківському відділенні АТ КБ «Приват Банк», МФО 305299 як заробітна плата.

Ухвалою суду від 27.12.2019 року було відкрито провадження у даній справі (а.с. 20 - 21).

12.02.2020 року судом було надіслано лист до Білоцерківськогой міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про необхідність надати пояснення відносно скарги та інші докази, які мають значення для повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи (а.с.34).

У судовому засіданні заявник підтримав доводи скарги, надав аналогічні викладеним в ній пояснення, просив скаргу задовольнити, додатково пояснив, що є працюючим пенсіонером. Офіційно отримує заробітну плату на рахунок. Наклавши арешт на все майно державний виконавець позбавив його засобів існування.

У судовому засіданні представник заявника Звада О.А. підтримала доводи скарги, надала аналогічні викладеним в ній пояснення, просила скаргу задовольнити. Додатково пояснила, що скаржник не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець протиправно наклав арешт на все майно, тим самим наклавши і арешт на всі рахунки скаржника, у той час, як ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що розмір відрахувань не може бути більш ніж 20% із заробітної плати та пенсії.

Представники заінтересованих осіб - Головного управління ДФС у Київській області, головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Левченко М.А. в судове засідання не з`явились, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило (а.с.26, 35).

Суд, вислухавши учасників справи та дослідивши її матеріали, дійшов висновку про те, що вимоги скарги ґрунтуються на законі, вона є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скаржник є пенсіонером та особою яка брала участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини та має посвідчення учасника бойових дій, що підтверджується посвідченнями серії ААІ №0498212 та серії АА №475966 (а.с.10-11).

Судом встановлено, що на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-276996-50У від 22.04.2019 року, виданої Головним управлінням ДФС у Київській області, скаржник є боржником перед державою по сплаті єдиного соціального внеску в сумі 11 327,83 грн. (а.с. 12).

На виконанні у БЦ МВ ДВС ГТУЮ у Київській області знаходиться виконавче провадження №59791010 з виконання вимоги №Ф-276996-50У від 22.04.2019 року ГУ ДФС у Київській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДФС у Київській області 11 327,83 грн.

14.08.2019 року постановою ВП №59791010 головним державним виконавцем Білоцерківського міського ВДВС ГТУЮ Левченко М.А., відкрито виконавче провадження, щодо боржника ОСОБА_1 (а.с.6).

14.08.2019 року постановою ВП №59791010 головним державним виконавцем Білоцерківського міського ВДВС ГТУЮ Левченко М.А., накладено арешт на майно боржника (а.с.5).

Розглядаючи дану справу суд керується наступними нормами права.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого, згідно з практикою Суду, відносяться й грошовій кошти.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.128 КЗпПУ, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Згідно з ст.43 Конституції України гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.115, ч.5 ст.97 КЗпП України, ст.22, ч.ч.1, 6 ст.24, ч.3 ст.15 Закону України "Про оплату праці" визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Як вбачається з ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» що арешт майна боржника направлений насамперед для забезпечення реального виконання рішення, тобто стягнення сум за виконавчим документом на користь стягувана. В той же час при наявності законодавчого обмеження та заборони на стягнення таких коштів, накладення арешту на рахунки боржника, які призначені для виплати пенсії, та для обліку коштів соціального страхування в національній валюті унеможливлює своєчасну виплату пенсії та заробітної плати, що призводить до порушення конституційних прав громадян.

Згідно з ч.1, 2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням - 50 %. За іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом - 20 %.

Отже, постанова головного державного виконавця Левченка М. А. від 14.08.2019 року про арешт коштів боржника позбавила його права на розпорядження заробітною платою, пенсією, а саме її залишком після звернення стягнення, тобто, головним державним виконавцем Левченко М.А. фактично звернено стягнення на 100 % його заробітної плати та пенсії, що суперечить чинному законодавству.

При цьому суд враховує наступні приписи процесуального законодавства.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, проаналізувавши все вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що доводи заявника є переконливими та такими, що ґрунтуються на законі, державним виконавцем не спростовані. Скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 19, ст. 55 Конституції України, ст. 19, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Київській області Левченко М.А. неправомірними.

Скасувати постанову головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Левченка М.А. від 14.08.2019 року у виконавчому провадженні №59791010 про арешт майна боржника на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від Пенсійного фонду України як пенсійні виплати на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у філії Головного управління по м.Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», МФО 322669.

Скасувати постанову головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Левченка М.А. від 14.08.2019 року у виконавчому провадженні №59791010 про арешт майна боржника на ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відкритий у Білоцерківському відділенні АТ КБ «Приват Банк», МФО 305299 як заробітна плата.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяВ. П. Цукуров