Справа №753/5409/19
Провадження №2/359/517/2020
17 січня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого Борця Є.О.,
при секретарі судового засідання Міходуй І.Є.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання права власності на земельну ділянку,
1. Зміст доводів пред`явленого позову.
2. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.
2.1. У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні.
2.2. ОСОБА_2 не з`явилась у судове засідання. Вона у встановленому порядку повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи. Це підтверджується оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.47). На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду цивільної справи у відсутності відповідача.
3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
3.1. 15 травня 1993 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 . Це підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 7 листопада 2017 року (а.с.9).
3.3. Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли комплексні правовідносини, що регулюються одночасно главою 7 «Право особистої приватної власності дружини та чоловіка» та главою 11 «Припинення шлюбу» СК України.
4. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору.
а. щодо розірвання шлюбу.
4.1. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них.
4.2. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується виключно на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН.
б. щодо визнання права власності на земельну ділянку.
4.3. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
4.4. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 цього Кодексу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
4.5. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18), у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її оспорює. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.
4.6. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його походження.
в. норми процесуального права.
4.7. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які, вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
4.8. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
4.9. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.
а. щодо розірвання шлюбу.
5.1. ОСОБА_1 категорично не бажає проживати однією сім`єю з ОСОБА_2 та не має намірів вживати заходи, спрямовані для примирення. Ця обставина переконливо свідчить про те, що продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Крім цього, позивач тривалий час проживає однією сім`єю з ОСОБА_3 . В них народились дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Це підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 14 лютого 2002 року та серії НОМЕР_3 від 28 лютого 2012 року (а.с.10-11).
5.2. З огляду на це суд вважає допустимим розірвати шлюб, укладений між сторонами.
б. щодо визнання права власності на земельну ділянку.
5.3. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він є братом позивача. Йому відомо про те, що з 2000 року ОСОБА_1 почав проживати однією сім`єю з ОСОБА_3 . Свідок ОСОБА_6 стверджує, що у 2009 році він позичив позивачу грошові кошти в розмірі 1400 доларів США для придбання земельної ділянки.
5.4. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що з квітня 2000 року вона проживає однією сім`єю з ОСОБА_1 . Їй відомо про те, що у 2009 році ОСОБА_6 , який є братом позивача, позичив ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі приблизно 1000-1500 доларів США для купівлі земельної ділянки. Свідок ОСОБА_3 не приймала жодної участі в придбанні цього об`єкта нерухомого майна.
5.5. Показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є послідовними та кореспондуються з договором купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.12-13), зі змісту якого вбачається, що позивач придбав земельну ділянку виключно за особисті кошти, а не за спільні грошові кошти подружжя.
6. Розподіл судових витрат.
6.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
6.2. ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 1536 гривень 80 копійок. Ця обставина підтверджується квитанціями №193 та №194 від 12 березня 2019 року (а.с.19-20). Пред`явлений ним позов задоволений.
6.3. З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1536 гривень 80 копійок.
Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.
Розірвати шлюб, укладений 15 травня 1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований виконавчим комітетом Мало-березанської сільської ради Згурівського району Київської області, про що був складений актовий запис №3.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 1536 гривень 80 копійок.
Повний текст заочного рішення складений 27 січня 2020 року.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення до Бориспільського міськрайонного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач набуде право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Суддя
Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець