КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/496/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5694/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» на рішення Фастівського міськрайонного районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року у складі судді Соловей Г.В.,

у справі за позовом кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року Кредитна спілка "Перше Кредитне Товариство" (далі КС "ПКТ") звернулася до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 06 вересня 2008 року з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого позивач надав кредит на суму 10 000 грн.

Вказано, що відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит протягом 24 календарних місяці, до 10 вересня 2010 року, останній платіж здійснила 16 березня 2010 року, після чого умови договору не виконала та станом на 30 січня 2019 року має заборгованість, у розмірі 127 143 грн. 84 коп.

Рішенням Фастівського міськрайонного районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні позову КС "ПКТ".

В апеляційній скарзі КС "ПКТ", посилаючись на порушення норм права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що незаконною є відмова у задоволені позову з підстави, що ліцензія Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, яка надавала право на здійснення діяльності КС «ПКТ» щодо надання послуг, закінчилась 30 травня 2009 року, оскільки фінансова послуга, що надавалась ОСОБА_1 , була надана у межах дії ліцензії. Не враховано судом й тієї обставини, що позивач не виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому має право вимоги.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги положення п. 12.7 кредитного договору, що до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 10 років. Вказано, що КС "ПКТ" не було пропущено строк на звернення з позовними вимогами до суду, оскільки сплив позовної давності за даним кредитним договором закінчується 26 березня 2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У судове засідання учасники справи на неодноразові виклики не з`являлися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, що 06 вересня 2008 року КС «ПКТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №КВ-20/0848/08/885*#, за умовами якого КС «ПКТ» зобов`язалася надати відповідачеві кредит у розмірі 10 000 гривень. В свою чергу, відповідач зобов`язалася повернути кредит протягом 24 місяців від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом, що становить 0,148 процентів від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 10).

Позивач зазначав про повне виконання умов договору, проте відповідач зобов`язання за кредитним договором порушила, у зв`язку з чим станом на 30.01.2019 року перед КС «ПКТ» має заборгованість у сумі 127 143 грн. 84 коп., що складається із: залишку боргу за тілом кредиту - 7435 грн. 18 коп., 42 021 грн. 60 коп. - заборгованості за відсотками, 77 687 грн. 06 коп. - заборгованості по пені за прострочення платежів.

Відмовляючи в задоволенні заявлених по справі позовних вимог, районний суд виходив з того, що строк дії ліцензії, виданої Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, яка надавала право позивачу здійснювати діяльність щодо надання фінансових послуг, закінчився 30.05.2009 року, в той час як спілку виключено з Державного реєстру фінансових установ, а також до справи не долучено первинні господарські документи, які б підтверджували наявність існуючої кредитної заборгованості та її розмір.

Між тим, колегія суддів не може погодитися з такими висновками районного суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно положень ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як на підставу відмови у позові, суд послався на припинення у травні 2009 року строку дії ліцензії щодо надання кредитною спілкою фінансових послуг, виданою Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України.

Між тим, відповідно до матеріалів справи, кредитний договір між КС «ПКТ» та ОСОБА_1 про надання кредитних коштів, у сумі 10 000 грн., було укладено 06.09.2008 року, в той час як згідно даних ліцензії, строк її дії було визначено з 30.05.2006 року по 30.05.2009 року (а.с.157).

Отже, кредитні кошти боржниці позивачем було надано в межах строку дії ліцензії на право надання фінансових послуг, а тому кредитна спілка мала право на ведення відповідної діяльності на час укладення договору - 06.09.2008 року.

Відповідно до матеріалів справи, на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 19.10.2017 року № 4114, кредитну спілку виключено з Державного реєстру фінансових установ.

Між тим, як убачається з долучених справи доказів - виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.01.2019 року, кредитна спілка значиться у державному реєстрі як діюча юридична особа (а.с.156).

Міститься у матеріалах справи й Статут кредитної спілки (а.с.143-153).

Згідно положень ст.204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже при наявності чинного, неоспореного стороною правовідносин кредитного договору, колегія суддів вважає помилковими висновки районного суду про відсутність у кредитної спілки права вимоги.

Не погоджується колегія суддів з висновками районного суду, як на підставу відмови у позові, й про відсутність у справі первинних бухгалтерський документів, які фіксують факт здійснення господарської операції та підтверджують розмір заборгованості боржника за зобов`язанням.

Відповідно до вимог п.п.3,4 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Між тим, як свідчать матеріали справи, районний суд, в порушення положень згаданого процесуального закону, у випадку необхідності, не роз`яснив учасникам справи наслідки вчинення або не вчинення відповідних дій, не сприяв у реалізації ними прав.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин справи, відсутність у справі первинних бухгалтерських документів колегія суддів не вважає такими, що є обов`язковими для перевірки правильності розрахунку заборгованості.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п.2.1 укладеного між сторонами договору, кредит позичальнику надається строком на 24 місяці від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом визначеної у відповідності до п.3.3 договору.

Плата за користування кредитом (проценти) становить 0,148 процентів від суми залишку за кожен день користування кредитом (п.3.1 договору).

Пунктом п.4.4 кредитного договору визначено обов`язок ОСОБА_1 здійснювати плату нарахованих процентів і погашення частин кредиту 10 числа кожного місяця сумами, згідно додатку №1.

Строк позовної давності сторони визначили у 10 років (п.12.7 договору).

Зі справи убачається, що боржник посилалася на невідповідність зазначеної позивачем заборгованості умовам договору в частині нарахування пені й відсотків й надала свій розрахунок в межах, відповідно, річного та трирічного строку давності.

Разом з тим, долучений до справи розрахунок заборгованості відповідача перед кредитною спілкою за період з 06.09.2008 року по 30.01.2019 року позбавляє можливості апеляційний суд перевірити правильність нарахованого боргу, остільки містить узагальнюючі висновки, складений неповно та не у повній відповідності до умов кредитного договору, без конкретизації боргу станом на дату закінчення строку дії договору, без зазначення щомісячних платежів, які підлягали до сплати боржником як щодо основного зобов`язання так і неустойки.

Відсутність повної інформації позбавляє апеляційний суд також перевірити й правильність нарахування пені, остільки згідно положень ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені за невиконання грошового зобов`язання обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Колегією суддів вживалися заходи щодо витребування у позивача належно складеного у відповідності до умов договору розрахунку заборгованості, проте незважаючи на належне інформування спілки про ухвалу суду від 10.06.2020р. та зобов`язання надати такий розрахунок, судове рішення залишилося стороною спору без реагування (а.с.211,214).

Зазначене є перешкодою в ухваленні по справі рішення по суті спору.

Отже, з урахуванням викладених обставин та матеріалів справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновки районного суду про наявність підстав до відмови у позові, проте вважає за необхідне у рішення суду внести зміни в частині правового обґрунтування підстав такої відмови.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року змінити в частині правового обґрунтування.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: