КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника відповідача Чередніченка М.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, 20.05.2014 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50011914, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати позивачу кредит у сумі 330 230 грн. 44 коп. (в еквіваленті 27 045,90 доларів США) та додатковий кредит у сумі 127 374,70 грн. (в еквіваленті 10 432,00 доларів США), строком на 60 місяців та на умовах сплати 9,90 % річних, а позичальник зобов`язався своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі згідно загальних умов кредитування.

Відповідно до умовах кредитного договору цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки «VOLKSWAGEN», модель «Passat», кузов № НОМЕР_1 , рік виробництва - 2014.

При цьому, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 28.05.2014 року між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 50011914, згідно з яким предметом договору застави є автомобіль марки VOLKSWAGEN», модель «Passat», кузов № НОМЕР_1 , рік виробництва - 2014, об`єм двигуна - 1968, колір - білий, державний номер НОМЕР_2 .

Разом з тим, 14.04.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 886, яким запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави, задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» та звернути стягнення на автомобіль марки VOLKSWAGEN», модель «Passat», кузов № НОМЕР_1 , рік виробництва - 2014, об`єм двигуна - 1968, колір - білий, державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності позивачу.

У свою чергу, на думку позивача, оскільки обтяжувач ТОВ «Порше Мобіліті» до початку процедури звернення стягнення не зареєстрував у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, є беззаперечні підстави вважати, що вчинений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2017 року у задоволенні позову відмовлено (т. 1, а.с. 87-91).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, адже матеріали справи не містять доказів на підтвердження реєстрації відповідачем у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження (т. 1, а.с. 128-133).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2017 року - без змін (т. 1, а.с. 128-133).

Постановою Верховного Суду від 01.07.2020 року касаційну скаргу представника позивача - адвоката Гришина С.В. задоволено частково, постанову Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2018 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2, 101-107).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.07.2020 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду (т. 2, а.с. 113, 114).

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Позивач та треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю позивача та третьої особи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.05.2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50011914, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалось надати позивачу кредит в сумі 330 230,44 грн (в еквіваленті 27 045,90 дол. США) та додатковий кредит в сумі 127 374,70 грн. (в еквіваленті 10 432,00 дол. США), строком на 60 місяців, на умовах сплати 9,90% річних, а позичальник зобов`язався своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі згідно загальних умов кредитування. Відповідно до умов кредитного договору, цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Passat, кузов № НОМЕР_1 , рік виробництва - 2014.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28.05.2014 року сторони уклали договір застави транспортного засобу № 50011914, згідно з яким предметом договору застави є автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Passat, кузов №НОМЕР_1 , рік виробництва 2014, об`єм двигуна - 1968, колір - білий, державний номер - НОМЕР_2 .

У зв`язку з порушенням позивачем умов кредитного договору та існування простроченої заборгованості ТОВ «Порше Мобіліті» направило боржнику повідомлення від 16.02.2017 року № 50011914 про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості, у якому заборгованість позивача становить 436 144,19 грн, у тому числі: дострокове повернення невиплаченої суми кредиту, що станом на поточну дату становить 13 825,67 дол. США (в еквіваленті 372 878,32 грн), несплачені чергові платежі (прострочена сума основного боргу) в розмірі 42 355,60 грн, а також компенсація страхових платежів відповідно до ст. 5.6 договору 20 910,27 грн. Цим повідомленням позичальника попереджено, що у випадку неповернення суми кредиту та несплати заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги кредит та заборгованість будуть стягнуті примусово, у тому числі за рахунок заставленого автомобіля.

Також, у вимозі звернуто увагу позивача на ту обставину, що заборгованість по сумі кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти, її розмір підлягає зміні відповідно до показників обмінного курсу та буде перераховано у відповідності до діючого обмінного курсу валюти станом на дату вчинення відповідного виконавчого напису або подання позову.

14.04.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 886, про стягнення із заставодавця ОСОБА_1 на користь заставодержателя ТОВ «Порше Мобіліті» предмета застави - автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Passat, кузов № НОМЕР_1 , рік виробництва 2014, державний номер - НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності позивачу, та запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за несплачені чергові платежі, штрафні санкції за період з 20.05.2014 року по 16.02.2017 року, сума поточної заборгованості станом на 16.02.2017 року становить 438 342,47 грн., та складається з: несплачених чергових платежів у розмірі 42 355,60 грн., суми кредиту до повернення - 375 076,00 грн., компенсація страхових платежів - 20 910,27 грн.

28.04.2017 року Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного відділу м. Києва відкрив виконавче провадження за спірним виконавчим написом від 14.04.2017 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказував, що, в порушення вимог ст. 20 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ТОВ «Порше Мобіліті» до початку процедури звернення стягнення не зареєстрував у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

За змістом статті 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, реалізація заставленого майна, на яке звернуто стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено Законом чи договором.

У частині першій статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Частиною першою статті 50 цього Закону визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним - Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

При цьому, ч.ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги закону є імперативними.

У ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: зміст порушення, вчиненого боржником; загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; опис предмета забезпечувального обтяження; посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Тобто, ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою держателем Реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. До Реєстру вносяться, зокрема, відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Порядок ведення Реєстру затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 року № 830 (далі - Порядок № 830).

Пунктом 4 Порядку № 830 визначено, що державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису.

У п. 5 Порядку № 830 передбачено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі відповідного договору.

А у п. 6 цього Порядку вказано, що заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження (далі - заява) у паперовій формі підписує обтяжувач, справжність підпису якого нотаріально засвідчується (крім випадків подання заяви щодо публічних обтяжень та випадків подання заяви нотаріусу, яким безпосередньо вчинено дію, спрямовану на виникнення, зміну, припинення обтяження, а також на звернення стягнення на предмет обтяження).

Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5).

Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (п.п. 2.1 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.1, 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (п.п. 2.2 п. 2 та п.п. 3.6 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Разом з тим, відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом.

Тобто, в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Встановлення нотаріусом на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису.

При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що факт недотримання стягувачем положень ч. 3 ст. 24 та ч.1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, та у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 року, ухваленій у даній справі за результатами перегляду рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2017 року та постанови Апеляційного суду м. Києва від 28.02.20218 року.

Однак, незважаючи на те, що й самим відповідачем не заперечувався факт нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з вказаних підстав.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», з останнього підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 640 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 960 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 14 квітня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 886, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (, місцезнаходження: м. Київ, пр-т Павла Тичини, 1В, офіс «В») на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 18 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська