Провадження 4-с/235/5/20
Справа №2-2857-06
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Григор`євої С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Булавчик Ніни Володимирівни, учасник справи ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , зі скаргою на рішення державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Булавчик Ніни Володимирівни, учасник справи ОСОБА_3 . Скарга обґрунтована тим, що в листопаді 2019 року зі слів позивачки ОСОБА_3 заявнику стало відомо про існування виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на її користь, яке відкрито у місті Вишгород, за місцем її перебування.

11 грудня 2019 року представник боржника ОСОБА_1 , на підставі довіреності від нього звернувся до Вишгородського РВДВС з проханням надати інформацію про наявність виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , та дізнався про виконавче провадження № 57963393.

Провадження відкрито на підставі виконавчого листа №2-2857-06, виданого 25.09.2018 р. Красноармійським міськрайонним судом Донецької області.

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2018 р., прийнята державним виконавцем Вишгородського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області Булавчик Ніною Володимировною.

Також відповідно до матеріалів виконавчого провадження, місцезнаходженням відповідача ОСОБА_1 зазначено АДРЕСА_1 . На питання, звідки взята ця адреса, за якою відповідач не проживає та ніколи не проживав, представник отримав відповідь, що така адреса була зазначена позивачкою ОСОБА_3 в заяві про відкриття провадження.

Представник боржника вважає, що вищевказана постанова про відкриття виконавчого провадження ухвалена з чисельним порушенням законодавства України, відкрите виконавче провадження порушує права та свободи відповідача з огляду на наступне.

Виконавче провадження ВП №57963393 відкрито на підставі виконавчого листа (дубліката) №2-2857-06, виданого 25.09.2018 р. Красноармійським міськрайонним судом Донецької області на підставі рішення Кіровського районного суду м.Донецька від 16.10.2006 р. у справі №2-2857-06.

Відповідно до резолютивної частини рішення суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 07.06.2006 р. і до повноліття дитини.

Повноліття дитини, на яку стягуються аліменти, виповнилося ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто за один рік до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної унаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Таким чином, відкриття виконавчого провадження та примусове стягнення аліментів через рік після досягнення дитиною повноліття є неправомірним.

Відповідно до ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Місцем проживання відповідача є м.Донецьк. В виконавчому листі місцем проживання відповідача зазначено м.Донецьк. В матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документи, які спростовують цю інформацію та підтверджують, що відповідач проживає за зазначеною позивачкою адресою в с.Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, де він насправді не проживає та ніколи не проживав.

Таким чином, виконавче провадження відкрито з порушенням вимог законодавства України щодо місця виконання рішення суду.

На думку представника боржника це порушення автоматично потягло порушення прав відповідача на своєчасне отримання документів виконавчого провадження.

Представник боржника вважає постанову від 22.12.2018 року про відкриття виконавчого провадження незаконною та безпідставною, просить суд визнати неправомірними дії та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2018р. прийняту державним виконавцем Вишгородського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області Булавчик Ніною Володимирівною.

Ухвалою суду від 03.01.2020 року прийнято до розгляду скаргу та призначено судове засідання, про що повідомлені учасники справи.

Ухвалою суду від 10.01.2020 року зупинено провадження у справі № 2-2857-06 за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Булавчик Ніни Володимирівни, учасник справи ОСОБА_3 , до вирішення справи судом апеляційної інстанції.

Ухвалою суду від 07.02.2020 року поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 26.02.2020 року.

Заявник та його представник до судового засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Державний виконавець Булавчик Н.В., дії якої оскаржуються, до судового заідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, будь-яких заяв, клопотань, пояснень до суду не надала.

Стягувач за виконачим листом ОСОБА_3 наддала суду заяву про розгляд справи без її участі. Скаргу вважає негрунтованною та такою, що не підлягає задоволенню. Строк пред`явлення виконавчого листа від 20.09.2018 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 становить до 07.12.2024 року. Таким чином, на думку стягувачки, виконавче провадження відкрито законно, та не підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутністю сторін виконавчого провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 22.08.2018 року ОСОБА_3 звернулась до Селидівського міського суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, виданого на підставі рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 16.10.2006 року по справі № 2-2857-06.

Ухвалою Селидівського міського суду від 15.06.2018 року заява ОСОБА_3 передана до Красноармійського міськрайонного суду за підсудністю, оскільки територіальна підсудність Кіровського району м. Донецька віднесена до Красноармійського міськрайонного суду.

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду від 27.08.2018 року ініційовано розгляд справи про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі Кіровського районного суду м. Донецька № 2-2857-06 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини. Провадження у справі про видачу дублікату виконавчого листа зупинене до набрання законної сили рішення суду з питання відновлення втрачених матеріалів судового провадження № 2-2857-06.

Ухвалою суду від 7.09.2018 року відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини в частині рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 16 жовтня 2006 року.

Ухвалою суду від 20.09.2018 року заяву ОСОБА_3 про видачу дублікату виконавчого листа задоволено. Видано дублікат виконавчого листа у цивільній справі Кіровського районного суду м.Донецька №2-2857- 06 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11.01.2020 року відмовлено ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , у відкритті апеляційного провадження у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу дублікату виконавчого листа з виконання рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 16.10.2006 у справі №2-2857-06 за його апеляційною скаргою на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 20 вересня 2018 року.

Постановою державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби від 22.12.2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2857-06 виданого 25.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 07.06.2006 року і до повноліття дитини.

Відповідно до дублікату виконавчого листа № 2-2857-06 строк його пред`явлення до виконання складає до 07.12.2024 року.

Відповідно до ста тті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя, а у ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст.18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення Закону України «Про виконавче провадження», що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь. Протягом цього строку позивач (стягувач), який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання.

Частинами 1, 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Вказані положення процесуальної правової норми мають застосовуватися взаємоузгоджено, оскільки законодавцем не встановлено спеціального строку для пред`явлення виконавчих документів у справах про присудження періодичних (щомісячних) стягнень (утримань), а розширено право стягувача на подачу заяви про примусове виконання таких рішень.

За переконанням суду, із закінченням періоду на який присуджено аліменти, або у зв`язку з досягненням дитини повноліття, не втрачається право на пред`явлення виконавчого листа до виконання. У випадку стягнення періодичних платежів, частина 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» збільшує загальний трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до усього періоду, на які присуджені періодичні платежі, але не обмежує загальний трирічний строк періодом, на який присуджені платежі.

Той факт, що ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» розширює, а не звужує загальний трирічний строк, визначений у ч. 1 ст. 12 цього Закону узгоджується із вимогами норм матеріального права, зокрема, - ч. 1 ст. 194 СК України, відповідно до якої аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у випадку існування заборгованості із стягнення відповідних платежів закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

З урахуванням вказаного, суд приходить до переконання, що державний виконавець приймаючи виконавчий лист № 2-2857-06 діяв в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказівка про пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі не є обмеженням для стягнення присуджених аліментів, оскільки, на думку суду, в даному випадку підлягає застосуванню строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, який є більшим і забезпечує право стягувача на виконання рішення суду.

Розглядаючи спірні відносини сторін, суд наголошує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом. Стаття 6 Конвенція гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя; проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили. Згідно із запропонованим Європейським судом з прав людини підходу до обов`язковості виконання рішення суду слід зауважити, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (справи «Горнсбі проти Греції», «Півень проти України»).

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів ухвалено ще у 2006 році, але у зв`язку з подіями на сході України та втратою виконавчого листа тривалий час стягнення аліментів не проводилось. Боржник не наводить жодних доказів того, що він як особа, яка повинна утримувати дитину, та сторона виконавчого провадження, приймав заходи для вчасної сплати аліментів на виконання рішення суду. Невиконанні аліментні зобов`язання ОСОБА_1 не можуть бути скасовані, припинені лише фактом досягнення дитиною повноліття, оскільки такий підхід не відповідає принципу правової визначеності ст. 199 СК України, та може свідчити, що батькам, потрібно лише дочекатися досягнення повноліття дитини, щоб звільнитися від невиконаних обов`язків зі сплати аліментів.

Суд, з урахуванням фактичних обставин справи, правових норм, що підлягають застосуванню при розгляді спірних відносин, - приходить до переконання про безпідставність скарги на рішення державного виконавця.

Постановляючи таку ухвалу, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

З матеріалів справи вбачається, що фактично підставою для звернення зі скаргою на дії державного виконавця до суду є невизнання права на відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-2857-06, але державний виконавець діяв в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Рішення суду, що стало підставою для відкриття виконавчого провадження, не скасоване. В свою чергу боржник за виконавчим провадження не позбавлений можливості реалізовувати права встановлені у статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» та повинен дотримуватись обов`язків, які встановлені цією ж статтею.

Частиною 3 статті 451 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідно до закону, право заявника порушено не було, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до ст.19 Конституції України, керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Булавчик Ніни Володимирівни, учасник справи ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 02.03.2020р.

Суддя