ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/463/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 січня 2020 року у складі судді Мельник І.О.,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 17 липня 2008 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який в подальшому рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2014 року був розірваний.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року визначено місце проживання сина з позивачем, як батьком.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2015 року з відповідачки на його користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2016 року змінено розмір стягуваних із ОСОБА_2 аліментів та встановлено стягувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2019 року із ОСОБА_2 були стягнуті додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 за 2018 рік.

Вказує, що ОСОБА_2 сплачує зазначену суму аліментів, але ухиляється від сплати будь-яких додаткових витрат, пов`язаних з утриманням, вихованням, лікуванням та відпочинком дитини. На його неодноразові пропозиції щодо сплати додаткових виплат на утримання їх спільної дитини, відповідачка не відповідає.

Так, упродовж травня червня 2019 року ОСОБА_1 поніс додаткові витрати, пов`язані з лікуванням та оздоровленням сина. З метою проведення реабілітаційних заходів сина було направлено для проходження санаторно курортного лікування до МРЦ МВС України «Перлина Прикарпаття» у зв`язку з чим він поніс витрати на придбання путівки в розмірі 6 300 грн. та 794,40 грн. на придбання квитків на проїзд.

У липні 2019 року ОСОБА_3 оздоровлювався у дитячому таборі «Веселка», Скадовського району Херсонської області. Путівка до вказаного дитячого табору була надана безкоштовно, але необхідно було оплатити витрати на дорогу до табору, які склали 1000 грн.

У серпні 2019 року ОСОБА_3 оздоровлювався на морі в селищі Лазурне Скадовського району Херсонської області, вартість такого відпочинку склала 2250 грн. та 566.62 грн. витрачено на проїзд.

Тобто, упродовж 2019 року ОСОБА_1 всього понесено додаткових витрат в розмірі 10 911,02 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5455,51 грн. в рахунок відшкодування додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 , а саме: на лікування, реабілітацію та оздоровлення.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 3547,20 грн., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в сумі 23,60 грн., а всього 3570,80 грн. В іншій частині позову відмовлено. Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що оскільки санаторно-курортне лікування у «Перлина Прикарпаття» було рекомендовано дитині лікарем державного медичного закладу, то понесені позивачем витрати на таке лікування відносяться до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України, як і витрати в розмірі 794,40 грн. на проїзд дитини до міста розташування санаторію автобусним та залізничним сполученням.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача понесених витрат на літній відпочинок в серпні 2019 року у с. Лазурне Скадовського району Херсонської області та витрат на перебування в липні 2019 року в дитячому таборі «Веселка» Скадовського району Херсонської області, то суд першої інстанції керувався тим, що такий відпочинок не було призначено дитині будь-яким уповноваженим органом, а було організовано позивачем з власної ініціативи та за власний рахунок.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вказує, що судом допущено суттєву неповноту розгляду, оскільки не надано оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам, а саме довідці ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області від 19 серпня 2019 року за підписом лікаря ОСОБА_4 , в якій вказано діагноз та рекомендацію оздоровлення на морі. Також, вказує, що ним була надана довідка Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, відповідно до якої син перебував у закладі оздоровлення та відпочинку «Веселка», а не в дитячому таборі, як тлумачив суд.

Також, зазначає, що ним було заявлено клопотання про залучення малолітнього ОСОБА_3 до розгляду справи, в якості третьої особи, але судом вказане клопотання було відхилено, чим порушено положення ст. 12 Конвенції ООН «Про права дитини».

Судом також не взято до уваги те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача про врегулювання питання додаткових витрат на утримання дитини.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що з 17 липня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2014 року розірваний (а.с.5).

В шлюбі народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 (а.с.6-9).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Соснівського районного суду м Черкаси від 6 грудня 2017 року змінено розмір стягуваних з ОСОБА_2 аліментів, визначений рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 1 грудня 2015 року та встановлено стягувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання рішення законної сили. (а.с.11-12).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 2855,36 грн. (а.с.13-15).

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалюючи рішення в частині стягнення додаткових витрат з відповідача, які були понесені ОСОБА_1 на отримання путівки до санаторію «Перлина Прикарпаття» м. Трускавець на період з 16 травня по 05 червня 2019 року в розмірі 3150,00грн. (6300,00 / 2 = 3150,00 грн.), суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та вмотивованого висновку, оскільки позивач підтвердив належними та допустимими доказами свої вимоги.

Доводи позивача підтверджуються: висновком медично відбіркової комісії № 33/44/1-160 від 6 травня 2019 року, в якому зазначено «Рекомендується направлення до МРЦ (ЛВЛ) МВС «Перлина Прикарпаття» м. Трускавець» (а.с.16); повідомленням про виділення путівки №1252 до МРЦ МВС України «Перлина Прикарпаття» на строк перебування з 16 травня 2019 року по 5 червня 2019 року на ім`я ОСОБА_3 (а.с.17); фіскальним чеком від 16 травня 2019 року № та проїзними документами НОМЕР_2 , ДС № 472059.

Крім того, ОСОБА_2 у своєму відзиві на позов погодилася з тим, що вищевказані витрати є додатковими витратами на утримання сина і не заперечувала стосовно їх задоволення.

Разом з тим, колегія суддів вважає за доцільне змінити визначений судом розмір додаткових витрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 в частині витрат на проїзд сина до санаторію «Перлина Прикарпаття» м. Трускавець. Оскільки, при здійсненні судом розрахунку, зробленого на підставі проїздних документів та квитків, які були надані позивачем, сума яка була витрачена ОСОБА_1 на проїзд сина до санаторію «Перлина Прикарпаття» м. Трускавець становить 755,79 грн., а тому з ОСОБА_2 слід стягнути 377,89 грн. (755,79 / 2 = 377,89).

Тобто, загальна сума додаткових витрат, яка підлягає до стягнення з відповідача у зв`язку з перебуванням сина у санаторії «Перлина Прикарпаття» м. Трускавець становить 3527,89 грн. ( 377,89 грн. витрати на дорогу + 3150,00 грн. витрати на путівку).

З приводу позовних вимог ОСОБА_1 , про стягнення додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 , а саме витрат, які понесені на проїзд у липні 2019 року (у попутному та зворотному напрямку) до табору «Веселка», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та вмотивованого висновку, відмовляючи в цій частині в задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

Як вбачається з довідки заступника начальника управління сім`ї, молоді та спорту ОСОБА_5 , ОСОБА_3 перебував на відпочинку в дитячому закладі оздоровлення та відпочинку «Веселка» (Херсонська область, м. Скадовськ) з 6 по 19 липня 2019 року. Путівка надана Департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради безоплатно, як дитині учасника бойових дій, а оплата вартості проїзду здійснюється за рахунок батьківських коштів. Проїзд організованих груп дітей до місця відпочинку та у зворотному напрямку здійснювався комфортабельним автобусом. Вартість проїзду становила 1000 грн. (а.с. 27, 72).

Тобто, ОСОБА_3 перебував в дитячому закладі оздоровлення та відпочинку «Веселка» з 6 по 19 липня 2019 року з тих підстав, що путівка йому була надана, як дитині учасника бойових дій.

Доказів, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину та те, що дане перебування ОСОБА_3 в дитячому закладі оздоровлення та відпочинку «Веселка» є необхідним для його розвитку чи здоров`я в матеріалах справи відсутні, внаслідок чого суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на проїзд дитини до вищевказаного дитячого закладу, оскільки вказане є похідною вимогою.

Стосовно відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення витрат, які поніс останній у зв`язку з перебуванням ОСОБА_3 в серпні 2019 року на морі в м. Лазурне, в тому числі витрат на проїзд, то колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, виходячи із наступного.

З довідки лікаря ОСОБА_4 від 19 вересня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_6 , 2006 року народження, показано оздоровлення на морі, із зазначенням діагнозу. (а.с.21).

Відповідно до акту отримання послуг по відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 б від 28 серпня 2019 року, ОСОБА_3 перебував за даною адресою 9 днів (з 20.08 28.08.2019 року) зі своїм батьком ОСОБА_1 , вартість послуг склала 2250 грн. з кожного (а.с.25).

Згідно фіскального чеку від 19 серпня 2019 року вартість проїзду (Черкаси ст. Шевченково) становить 15,01 грн. (а.с. 25)

Згідно проїзного документу від 19 серпня 2019 року ДС № 479360 вартість проїзду ОСОБА_3 (ст. Шевченково Херсон) становила 121,59 грн. (а.с.25).

Згідно квитка від 20 серпня 2019 року № 10200 вартість проїзду від АС Херсон до АС Лазурне становить 125 грн. (а.с. 24 зворот).

Згідно фіскального чеку від 22 серпня 2019 року, вартість проїзду 28 серпня 2019 року з АС Лазурне до АС Херсон становить 102,30 грн. (а.с.24).

Згідно проїздного документу ДС № 480342 вартість проїзду 28 серпня 2019 року (Херсон - ст. Шевченко) становить 152,21 грн. (а.с.24).

Згідно фіскального чеку від 28 серпня 2019 року вартість проїзду (ст. Шевченково Черкаси) становить 33,51 грн.(а.с.24).

Також, в матеріалах справи наявні два квитки проїзду на міському автобусі, вартістю по 5 грн. (а.с.24-25).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, які були понесенні останнім у зв`язку з перебуванням ОСОБА_3 на оздоровленні на морі, а саме в с. Лазурне, не взяв до уваги вищезазначену довідку лікаря, яка містить рекомендацію про оздоровлення ОСОБА_3 на морі, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає до зміни та стягнення з відповідача 1125,00 грн. ( 2250,00 /2 = 1125,00 грн.), як додаткових витрат на утримання дитини.

У зв`язку з цим, також підлягають до задоволення й витрати на проїзд до м. Лазурне та в зворотному напрямку, які становлять 559,61 грн., а тому з відповідача необхідно стягнути 279,80 грн. (559,61 / 2 = 279,80).

Колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання про залучення малолітнього ОСОБА_3 до розгляду справи, в якості третьої особи, порушив положення ст. 12 Конвенції ООН «Про права дитини».

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 січня 2020 року у даній справі підлягає зміні в частині визначення судом суми, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 як додаткових витрат на утримання дитини, збільшивши її з 3547,20 грн. до 4932,69 грн.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі п.13 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог у справі до зміни підлягає й розподіл судових витрат. Сума судового збору, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь держави становить 1900,20 грн. (760,08 грн. сума судового збору в суді першої інстанції пропорційно до задоволених вимог + 1140,12 грн. сума судового збору в суді апеляційної інстанції пропорційно до задоволених вимог).

Відповідно до пенсійного посвідчення № Серії ААЇ № 354527 ОСОБА_2 є інвалідом ІІ-ї групи (а.с.46).

Відповідно до п.1 ч. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до п. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір в розмірі 1900,20 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 січня 2020 року у даній справі змінити.

Збільшити визначений судом розмір додаткових витрат на утримання дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 3547,20 грн. до 4932,69 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Судовий збір в сумі 1900,20 грн. (одна тисяча дев`ятсот гривень 20 копійок), який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави, компенсувати за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 4 березня 2020 року.

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова: