Постанова

Іменем України

09 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 176/216/19

провадження № 61-15644св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року у складі судді Павловської І. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у складі колегії суддів: Городничої В. С.? Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеного договору від 30 січня 2012 року № б/н остання отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов`язань у відповідачки станом на 07 січня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 18 923,57 грн, яку банк просив стягнути на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів факт укладення кредитного договору з відповідачкою в порядку, передбаченому законом, погодження всіх істотних умов договору, видачі кредиту та обґрунтованості розрахунку заборгованості.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2019 року заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції та вважав його таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

АТ «КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Банк надав належні та допустимі докази у справі, а також розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані.

Суди зробили необґрунтований висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості, допустивши грубе порушення норм цивільного права.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Витребувано із Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу № 176/216/19.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2020 року справу № 176/216/19 призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Обставини справи

Суди встановили, що 30 січня 2012 року між АТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н у вигляді анкети-заяви, згідно з умовами якого вона отримала кредитну картку із встановленим лімітом 300,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов`язань, згідно наданого позивачем розрахунку станом на 07 січня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 18 923,57 грн, з яких: 348,23 грн - тіло кредиту; 4 075,49 грн - відсотки за користування кредитом; 13 122,54 грн - пеня, а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 877,31 грн - штраф (процентна складова).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності факту укладення кредитного договору в порядку, передбаченому законом, погодження всіх істотних умов договору та надання кредиту.

Верховний Суд не погоджується у повній мірі з такими висновками судів з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

Отже суди, встановивши, що АТ «КБ «ПриватБанк» не надало належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 була ознайомлена з Умовами та тарифами банку (подані банком документи не скріплені особистим підписом відповідача), відповідно до яких нараховані відсотки за користування кредитом та неустойка за порушення зобов`язання з повернення кредиту, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог у цій частині.

Оскільки ОСОБА_1 підписала анкету-заяву від 30 січня 2012 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 300,00 грн, та ці кошти в добровільному порядку ПАТ «КБ «ПриватБанк» не повернула, отримання коштів у більшому розмірі не встановлено, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити касаційну скаргу, заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2019 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» 300,00 грн. В іншій частині оскаржені судові рішення залишити без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 30,74 грн, за подання апеляційної скарги - 46,10 грн та за подання касаційної скарги - 61,48 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2019 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення тіла кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 300,00 грн.

В іншій частині заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позову у розмірі 30,74 грн, за подання апеляційної скарги - 46,10 грн та за подання касаційної скарги - 61,48 грн.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 березня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко

І. О. Дундар В. І. Журавель
Є. В. Краснощоков