Справа № 229/7313/19
Провадження №2/229/412/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Гумірової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з 01.03.2017 року по 23.06.2017 року у сумі 5577, 07 грн.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що з 11.07.2016 року по 23.06.2017 року вона працювала у публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» сигналістом 3 розряду виробничого підрозділу «Криничанська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати.

Станом на 23 червня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 23.06.2017 року становить 7013,57 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 5577,07 грн.), що підтверджується довідкою, виданою за місцем роботи. Однак ця довідка не засвідчена печаткою відповідача, оскільки, як їй сказали, усі печатки із структурних підрозділів відповідача, що залишились на території непідконтрольній органам державної влади України, були ним вилучені.

Отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 23.06.2017 року вона не може.

Добровільно сплатити їй заборгованість по заробітній платі боржник відмовляється.

Ухвалою суду від 02.12.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання. (а.с.13-14).

В судове засідання позивач не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у позовній заяві просить справу розглядати без її участі (а.с.3).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві просить розгляд справи провести без участі представника відповідача.(а.с.21-24)

З відзиву, наданого представником відповідача вбачається, що останній не погоджується з позовною заявою, з огляду на те, що практично вся залізнична мережа регіональної філії Донецька залізниця АТ Укрзалізниця знаходиться в зоні проведення АТО.

Проведения АТО значно ускладнило сполучення у межах регіональної філії Донецька залізниця.

Фактичне місце роботи позивача непідконтрольна територія України: місто Кринична Донецької області, саме ця обставина ускладнила остаточний розрахунок з позивачем.

17.03.2017року будівля, де знаходилася адміністрація Донецької дирекції залізничних перевезень, яка фактично знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , була захоплена групою невідомих людей, які назвалися представниками влади у місті Донецьку та Донецькій області.

Фактично регіональна філія Донецька залізниця АТ Укрзалізниця втратила контроль доступу до своїх виробничих потужностей та іншого майна, а також первинної документації стосовно Донецької дирекції залізничних перевезень з 17.03.2017 року, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів, у тому числі про затвердження та введення в дію штатного розпису; особових справ працівників (в яких зберігаються заяви працівників про прийняття на робот), анкети, особові картки та ін.); посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням обліку трудових взаємовідносин з працівниками, а також печаток та штампів, які знаходилися в будівлі дирекції в місті Донецьку, бо «Донецька дирекція залізничних перевезень» за дорученням АТ Укрзалізниця самостійно виконувала функції роботодавця.

По факту захоплення адміністративної будівлі виробничого підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця АТ Укрзалізниця Лиманським ВП Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області 20.03.2017 р., порушено кримінальне провадження №000286 за от. 341 КК України.

Сам по собі факт звільнення позивача 17.07.2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, оскільки заробітна плата, виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором.

Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Надану позивачем на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі довідку, неможливо прийняти в якості належного, допустимого та достовірного доказу, оскільки зазначені довідкине відповідають вимогам, що зазвичай ставляться до офіційних документів.

Довідка про заробітну плату повинна містити кутовий штамп підприємства, дату, вихідних номер довідки, підпис керівника, головного бухгалтера та штамп підприємства.

Довідки, які надані позивачем щодо розрахунку заробітної плати не можуть вважатись належним, доказом, оскільки вони не містять необхідних реквізитів, які зазначені вище.

Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 з 25.11.2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, обіймала посаду сигналіста 3 розряду в цеху рейкової дефектоскопії, сигналістом 3 розряду на 6 околотоці у виробничому підрозділі «Криничанська дистанція колії» підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.8-10).

23.06.2017 року на підставі наказу № 2166ДН-ОС від 21.06.2017 року, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП (а.с.10).

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 6 стаття 81 ЦПК).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, відповідно до наданої позивачем довідки, за період з березня 2017 року по червень 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі 7013,57 гривень, у тому числі: за березень 3056,53 гривень, за квітень 880,11 гривень, за травень 440,05 гривень, за червень 2636,88 гривень.

Сума до виплати визначена в розмірі 5577,07 гривень, у тому числі: за березень 2430,50 гривень, за квітень 699,85 гривень, за травень 349,92 гривень, за червень 2096,80 гривень.

Вказана довідка виконана на аркуші паперу формату А-4, в якій зазначено, що вона видана ОСОБА_1 , що вона працювала сигналістом 3 розряду 06 околотку виробничого підрозділу «Криничанської дистанції колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 11.07. 2016 року по 23.07.2017 року, містить підпис начальника ВП «Криничанська дистанція колії» Соловйова В.О., головного бухгалтера Єрешко С.О., проте не містить печаток та штампів підприємства, яке видало таку довідку, дату її складання, номеру (а.с.4)

Видатковим касовим ордером № 836 від 23 серпня 2017 року підтверджена обставина виплати позивачу заробітної плати за березень 2017 року в сумі 1304,75 гривень.(а.с.25)

За довідкою відповідача від 24.01.2020 року №150/2 позивачу у січні-березні 2017 року була нарахована заробітна плата в розмірі 8148,91 гривень, в тому числі в січні 3435,74 гривень, в лютому 3295,87 гривень, в березні 1417,30 гривень, з нарахованої заробітної плати в означений період визначено до видачі 5964,22 гривень, в тому числі за січень -2216,38 гривень, за лютий 2620,83 гривень, за березень 1127,01 гривень, з квітня 2017 року по липень 2017 року нарахування відсутні. (а.с.28)

Ці обставини не спростовані позивачем, а надана нею довідка на підтвердження заборгованості, з урахуванням відсутності інших доказів щодо часу роботи та нарахування заробітної плати, не можна визнати належними та достатнім доказом.

Відповідно до ч.8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум, зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі.

Таким чином, надана позивачем довідка не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження заборгованості по заробітній платі за спірний період з АТ «Українська залізниця» перед позивачкою.

Інші докази того, що позивач в спірний період виконувала свої посадові обов`язки та їй було нараховано, але не виплачено заробітну плату, у справі відсутні.

Отже, суд вважає, що факт роботи позивача у спірний період, наявність та розмір заборгованості не підтверджено належними доказами. Зважаючи на те, що виробничі потужності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» фактично знаходяться у м. Донецьку Донецької області, яке перебуває під контролем незаконних збройних формувань, відповідач втратив контроль над майном та документацією, АТ «Українська залізниця» з незалежних від нього причин позбавлено можливості надати суду первинні документи.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості та її розміру, у тому суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 2,11,12,13,76-81,133,141,259,263-265,268, 273.ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т. Л. Панова