Постанова

Іменем України

16 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 330/2463/17

провадження № 61-79св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Якимівська районна державна адміністрація,

третя особа - відділ в Чкимівському районі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду в складі колегії суддів: Дашковскої А. В., Кримської О. М., Бєлки В. Ю. від 20 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Якимівської районної державної адміністрації про визнання права на земельну ділянку (пай).

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 26 липня 1991 року була прийнята в члени КСП імені Леніна Якимівського району Запорізької області на посаду доярки. 04 лютого 1994 року КСП імені Леніна Якимівського району Запорізької області отримало державний акт на право колективної власності на землю серії ЗП № 0076 за № 1 на підставі розпорядження представника Президента України № 118 від 05 березня 1993 року на площу 2 755 га. Після отримання державного акту на землю, рішенням зборів КСП від 16 травня 1994 року вона була виведена з членів КСП без виділення земельного паю, а 12 грудня 1994 року на підставі наказу № 50 знову прийнята в члени колгоспу імені Леніна. Членам КСП імені Леніна видавалися сертифікати на право на земельну частку (пай) в розмірі 8,08 умовних кадастрових гектарів, однак, з невідомих причин, вона земельну частку (пай) не отримала, сертифікат на земельну частку (пай) їй не видавався, земельна ділянка в натурі не виділялася, хоча на момент передачі у власність землі КСП вона була членом цього підприємства. Про те, що вона має право на виділення їй земельного паю, дізналася лише у липні 2017 року.

На підставі викладеного просила поновити пропущений нею з поважних причин строк позовної давності, визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 8,08 в умовних кадастрових гектарах з виділенням паю в натурі за рахунок земель колективної власності по Радивонівській сільській раді Якимівського району Запорізької області, зобов`язати Якимівську районну державну адміністрацію видати на її ім`я сертифікат на право на земельну частку (пай) і виділити земельну ділянку в розмірі 8,08 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності по Радивонівській сільській раді Якимівського району Запорізької області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 8,08 в умовних кадастрових гектарах з виділенням паю в натурі за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності по Радивонівській сільській раді Якимівського району Запорізької області.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що позивач була членом КСП імені Леніна на момент приватизації землі, а тому має право на виділення їй земельного паю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області задоволено. Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 23 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження свого перебування у членах КСП імені Леніна на час передання державного акту на право колективної власності на землю - 04 лютого 1994 року КСП імені Леніна, що є її процесуальним обов`язком, а тому підстави для визнання за нею права на земельну частку (пай), та, відповідно, і для покладення на відповідачів будь-яких обов`язків, що є похідним від визнання за позивачем такого права, відсутні.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У січні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року, в якій заявник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати зазначену постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що на час отримання 04 лютого 1994 року Державного акту на право колективної власності на землю на КСП імені Леніна Якимівського району Запорізької області, позивач продовжувала працювати на своїй посаді, її не було звільнено та виведено з членів колгоспу імені Леніна. Отже, вона набула право на отримання земельного паю в розмірі, не меншому ніж для всіх членів цього КСП. Однак, з невідомих їй причин земельну частку (пай) вона не отримувала, сертифікат на земельну частку (пай) їй не видавався, земельна ділянка в натурі не виділялась.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У лютому 2019 року на адресу Верховного Суду від Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник просить відмовити в задоволенні зазначеної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. Зазначає, що постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній і витребувано цивільну справу № 330/2463/17 з Якимівського районного суду Запорізької області.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 з 1991 року по 16 травня 1994 року працювала в колгоспі імені Леніна, що підтверджується записами у трудовій книжці.

У відповідності до довідки виконавчого комітету Якимівської селищної ради№ 2 позивач дійсно працювала в колгоспі імені Леніна з березня 1998 року по квітень 1990 року, з січня 1991 року по 23 лютого 1994 року, у КСП імені Леніна - з 24 лютого 1994 року по лютий 1998 року.

Згідно з архівними довідками, колгосп імені Леніна переутворений у КСП імені Леніна рішенням Радника Президента України від 23 лютого 1994 року.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом положень статті 5 ЗК України в редакції закону від 11 березня 1992 року № 2196-XII, статті 3 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання колективним сільськогосподарсьуим підприємством, сільськогосподарським кооперативом, або сільськогосподарським акціонерним товраиством державного акта на прав колективної власності на землю.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право власності колективної власності на землю.

Отже, особа набуває право на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Як вбачається з довідки архівного відділу Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 02 серпня 2017 року № 01-36/513, в протоколах засідань правління КСП імені Леніна Якимівського району Запорізької області за 1994-1995 роки відсутні списки членів КСП, включених до розпаювання землі колгоспу.

За змістом листа архівного відділу Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області від 07 лютого 2017 року № 01-21/007, протоколи загальних зборів членів КСП імені Леніна, в тому числі щодо включення до членів КСП імені Леніна до архівного відділу Якимівської адміністрації не передавались.

4 лютого 1994 року КСП імені Леніна отримало державний акт на право колективної власності на землю на підставі розпорядження Представника Президента України № 118 від 5 березня 1993 року на площу 2755 га, що підтверпджується даними Держгеокадастру України.

Оскільки факт роботи позивача у колгоспі імені Леніна з 1991 по 1998 рік та в КСП імені Леніна підтверджується копією трудової книжки та довідкою № 2, виданою виконавчим комітетом Якимівської селищної ради, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає доведеним факт того, що ОСОБА_1 працювала в якості члена колгоспу імені Леніна, а відтак мала право на земельну частку (пай).

Щодо позовної давності слід зазначити таке.

Відповідно до положень статті 76 ЦК УК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права.

За змістом пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статей 71, 75 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється тривалістю в три роки і позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Установивши, що ОСОБА_1 мала право на отримання сертифікату на земельну частку (пай) у землях КСП імені Леніна як член колективного сільськогосподарського підприємства, не включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), колегія суддів суду касаційної інстанції виходить із того, що слід відмовити в позові за пропуском позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки позивач про порушення своїх прав повинна була дізнатися з початку розпаювання земель колишніх колгоспів, що є загальновідомим фактом. Тому ОСОБА_1 , як член колгоспу, повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП імені Леніна (1994 рік) акта на право колективної власності на землю. Однак, позивач у передбачений законом строк не звернулася до суду з вказаними вимогами, що є підставою для відмови у його задоволенні з підстав пропуску позивачем позовної давності.

За таких підстав та з урахуванням положень статті 412 ЦПК України, колегія суддів Верховного Суду вважає за можливе змінити оскаржувану постанову апеляційного суду в частині правового обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року змінити в частині правового обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун