пр.№2/759/1776/20
Святошинський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді - Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання - Савіцької Л.Д., позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Центр надання адміністративних послуг Святошинської районної державної адміністрації у м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В житловому приміщені зареєстровано вісім осіб, в тому числі і відповідач ОСОБА_2 . Відповідач в зазначеній квартирі не проживає більше ніж один рік без поважних причин. Про що свідчить складений Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 15 березня 2017 року та Акт № 487 від 25 червня 2019 року. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі на утриманні житла та не приймає ні яку участь, особистих речей в квартирі не має і взагалі станом квартири не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачкою та іншими співвласники відповідачу не чиняться. Факт реєстрації відповідача порушує право позивачки та інших власників майна на вільне розпорядження і користування майном, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду за захистом свої прав.
У судовому засіданні позивачка підтримала свої викладені доводи у позовній заяви та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та підлягає зняттю з місце реєстрації проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .
Треті особи надали до суду заяви про слухання справи без їх участі та просили задовольнити позов в повному обсязі.
Третя особа Святошинська районна в місті Києві Державна адміністрація Управління надання адміністративних послуг надало до суду через канцелярію пояснення, в яків вказала, що вони не суб`єктом надання адміністративних послуг щодо реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб.
Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, був повідомлений належним чином, рекомендованим листом за місцем зареєстрованого проживання і крім того, через оголошення на сайті суду. Відповідач відзиву, доказів, інших заяв не подав.
Судом ухвалено справу розглянути заочно, відповідно до ст.280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
З наданих доказів встановлено:
Відповідно до свідоцтва про шлюб між ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва від 18 березня 2006 року (серія НОМЕР_1 ), вбачається, що позивачка отримала прізвище чоловіка Фесан , про що свідчить копія паспорта позивачки ОСОБА_1 .
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.02.2004 року № 386, квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної власності: ОСОБА_6 - 1/5 частина; ОСОБА_3 - 1/5 частина; ОСОБА_1 - 1/5 частина; ОСОБА_4 - 1/5; ОСОБА_5 - 1/5.
За відомостями витягу з реєстру територіальної громади м. Києва, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Як убачається з матеріалів справи, 28 березня 2019 року ОСОБА_6 (співвласник житлового приміщення) звернулася до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , проте у знятті з реєстрації місця проживання відмовлено на підставі п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, а саме: необхідно надати рішення суду щодо втрати права користування, яке набрало законної сили.
Згідно акту ЖЄД - 4 від 15 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично за вказаною адресою не проживає, про даний факт підтвердженою свої підписами сусіди, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Згідно акту ЖЄД - 4 № 487 від 25 червня 2019 року, складеного на підставі заяви ОСОБА_1 від 24.06.2019 року, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , під час обстеження, в зазначеній квартирі дійсно не проживає протягом останніх 12 місяців та його особисті речі в квартирі відсутні, про що підтвердили сусіди заявника: ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_13 , сусідка, проживає в квартирі АДРЕСА_2 , в судовому засіданні пояснила, що знає відповідача який раніше проживав у сусідній квартирі № 44 , але останні три роки його не бачила.
Свідок ОСОБА_10 , з квартири АДРЕСА_1 , в судовому засіданні пояснив, що раніше в квартирі проживав відповідач, потім він поїхав і протягом трьох років його не бачив, в квартирі не живе.
Позивачка позбавлена можливості вільно користуватися своєю власністю, оскільки реєстрація відповідача у квартирі збільшує тягар по сплаті житлово-комунальних послуг, створює для позивача фінансові трудності.
Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно з ст. 150 Житлового кодексу УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття «член сім`ї» Конституційний Суд України виходить з об`єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім`ї.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом.
Таким чином, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Позивач, серед іншого, просить зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за місцем проживання.
Однак, суд не є органом, що здійснює зняття особи з реєстрації місця проживання, даний позов пред`явлено до ОСОБА_2 , а не до органу, вповноваженого здійснювати зняття особи з реєстраційного обліку.
Більше того,зняття особи з реєстрації місця проживання є одним із наслідків визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
При цьому, суд враховує, що після набрання даним рішенням законної сили позивач в праві подати рішення суду на виконання до уповноважених органів. Отже дана вимога позову є передчасною, у зв`язку з чим позов у цій частині вимог не підлягає задоволенню.
Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Центр надання адміністративних послуг Святошинської районної державної адміністрації у м.Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання через Святошинський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.О. Горбенко