Справа № 536/117/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі - Коваль В.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Близнюка І.В.,

представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Паращук Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа: Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа: Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області про визнання бездіяльності противоправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) мотивовано тим, що на підставі розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Шереметьєвої О.І. №479 від 27.09.2002 року затверджено проект відведення земельної ділянки площею 22,1 га. за рахунок ріллі із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради та передано в довгострокову оренду громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства. Позивач звернувся письмовим клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо вказаної земельної ділянки про укладення договору оренди земельної ділянки. Листом від 13.12.2017 року за вих. №16208/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило, що правових підстав для задоволення клопотання Головним управлінням не вбачається. Позивач вважає таку бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо не укладення з ним договору оренди земельної ділянки площею 22,1 га. за рахунок ріллі із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області у відповідності до розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Шереметьєвої О.І. №479 від 27.09.2002 року протиправною, просить зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області укласти з ним договір оренди щодо цієї земельної ділянки.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 січня 2018 року було відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

26 квітня 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі по тексту Відповідач) надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву зазначено, що ознаки бездіяльності Відповідача відсутні, оскільки Головним управлінням було розглянуто та надано аргументовану відповідь на клопотання заявника. Позивач не був позбавлений можливості оскаржити дані рішення. Сторони не дійшли згоди щодо істотних умов, визначених як обов`язкові законодавством, зокрема, орендної плати та об`єкта оренди, так як на земельній ділянці щодо якої позивач просив укласти договір оренди не присвоєний кадастровий номер. Земельна ділянка, щодо якої позивач бажає укласти договір оренди, не сформована як об`єкт цивільних прав, вона не може перебувати у цивільному обороті, а отже укладення договору оренди щодо такої земельної ділянки є неможливим та суперечить вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та Цивільному кодексу України.

До Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшло клопотання Відповідача про застосування строків позовної давності. В обґрунтування клопотання вказано, що з 27.09.2002 року у Позивача виникло право на укладення договору оренду землі, а у Кременчуцької РДА обов`язок такий договір укласти, з цього ж моменту виникло і право ОСОБА_1 вимагати укладення договору оренду землі. Про свої права Позивач довідався і мав змогу реалізувати після отримання на руки розпорядження Кременчуцької РДА щодо укладення договору оренди землі. Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про укладення договору оренди землі сплинув 26.09.2005 року.

08 червня 2018 року до суду надійшла від представника Позивача відповідь на відзив. У відповіді на відзив зазначено, що законних підстав для ухилення від укладання договору оренди з Позивачем у Відповідача не має. Укладання договору, за наявності рішення про передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду із земель державної власності, є безальтернативним варіантом поведінки суб`єкта владних повноважень, в сферу якого входить виконання з розпорядження ділянками державної власності сільськогосподарського призначення. На момент прийняття розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Шереметьєвої О.І. №479 від 27.09.2002 року, діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації речових прав на земельну ділянку. Земельна ділянка площею 22,1 га. за рахунок ріллі із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради, що передана в довгострокову оренду громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, була сформована відповідно до вимог на той час чинного законодавства. Лише після отримання листа Відповідача від 13.12.2017 року за вих. №16208/6-17 про те, що правових підстав для задоволення клопотання Позивача Головним управлінням не вбачається, Позивач відповідно дізнався про своє порушене право, а відтак саме з цього часу починає відраховуватися строк позовної давності.

04 жовтня 2018 року Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. На підставі ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області () на вчинення будь-яких дій та прийняття рішень (в т.ч., але не виключно надання дозволів на розробку проектів землеустрою, затвердження проектів землеустрою, оголошення аукціонів, конкурсів або торгів щодо викупу або передачі в оренду, прийняття рішень щодо передачі в оренду, емфітевзис, володіння або користування, укладення договору купівлі-продажу та/або оренди чи емфітевзису) щодо земельної ділянки площею 22,1 га. за рахунок ріллі із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області стосовно якої прийнято розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Шереметьєвої О.І. №479 від 27.09.2002 року «Про затвердження проекту відведення і надання в довгострокову оренду строком на 50 років земельної ділянки для ведення фермерського господарства громадянину ОСОБА_1 із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради». Заборонено будь-яким державним реєстраторам, в тому числі державним реєстраторам відділу Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області () здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки загальною площею 22,1 га. за рахунок ріллі із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області стосовно якої прийнято розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Шереметьєвої О.І. №479 від 27.09.2002 року «Про затвердження проекту відведення і надання в довгострокову оренду строком на 50 років земельної ділянки для ведення фермерського господарства громадянину ОСОБА_1 із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради».

Суд, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що з витягу із протоколу засідання виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 22 січня 1999 року №1, громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішено надати дозвіл наділити земельні ділянки для розширення фермерського господарства.

Згідно рішення четвертої сесії двадцять третього скликання Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 26.03.1999 року «Про затвердження рішення виконкому №1 від 29.01.1999 р. про надання земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства гр. ОСОБА_1 », затверджено рішення виконкому №1 від 29.01.1999 р. згідно ст.51 Земельного кодексу України, надано згоду на виділення земельної ділянки в розмірі 22,1 га. із земель фермерського запасу с. Садки (в районі Гострої Могили) для ведення фермерського господарства.

На замовлення ОСОБА_1 у 2002 році Полтавським філіалом інституту землеустрою Українська академія аграрних наук розроблена технічна документація по встановленню в натурі меж земельної ділянки наданої в довгострокову оренду гр.. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства із земель запасу на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, що погоджена Кам`янопотоківською сільською радою та відповідними службами району.

Розпорядженням голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області №479 від 27.09.2002 року «Про затвердження проекту відведення і надання в довгострокову оренду строком на 50 років земельної ділянки для ведення фермерського господарства громадянину ОСОБА_1 із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради» затверджено проект відведення земельної ділянки площею 22,1 га. за рахунок ріллі із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради та передано в довгострокову оренду громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства.

Частиною другою статті 2 Земельного кодексу України ( тут і далі - ЗК України в редакції, чинній на час видачі розпорядження) було встановлено, суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Згідно положень ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Оренда земельної ділянки може бути короткостроковою - не більше 5 років та довгостроковою - не більше 50 років.

Частиною третьою ст.5 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, чинній на час видачі розпорядження), було встановлено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України у межах їх повноважень. Рішення про надання в оренду земельних ділянок зазначені органи державної влади приймають при попередньому погодженні цих питань на сесіях відповідних рад.

До повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належало на той час розпорядження землями державної власності в межах, визначених Земельним кодексом ( ст.17 ЗК України)

Згідно статті 7 Закону України «Про оренду землі»,орендарі набувають права на оренду земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, цим та іншими законами України та договором оренди землі. Підставою для укладення договору оренди і набуття права на оренду земельної ділянки, що перебуває у комунальній або державній власності, є рішення орендодавця.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі», закріплено, що особа, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, передбаченому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця надати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір, в якому обумовлюють істотні та інші умови оренди землі.

У відповідності до ч.1, 3 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Отже розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області №479 від 27.09.2002 року видане згідно чинного на той момент законодавства.

Разом з цим, судом також з`ясовано, що з 2013 року у зв`язку із внесенням змін до ст.122 Земельного кодексу України, повноваження розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення державної власності перейшли до Головного управління Держземагентсва (Держгеокадастру) у Полтавській області області, а Кременчуцька РДА так і не уклала з Позивачем договір оренди землі.

05.12.2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надійшло повторне звернення від ОСОБА_1 з проханням укласти з ним договір оренди земельної ділянки площею 22,1 га. за рахунок ріллі із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Листом від 13.12.2017 року за вих. №16208/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області посилаючись на норми ст.134, 124 Земельного кодексу України, надав відповідь, що правових підстав для задоволення клопотання Головним управлінням не вбачається.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч.1 ст.124 Земельного кодексу України в редакції від 28.09.2017).

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч.4 ст.122 ЗК України в редакції від 28.09.2017).

Тобто на час звернення ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, саме Відповідач був наділений повноваженнями щодо передачі земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування, так і укладення договорів оренди на підставі вже прийнятого рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України і законами України.

Згідно ч.2 ст.16 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 04.06.2017), укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Пункт 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» закріплює, що прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розглядаються в установленому законом порядку.

Передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів).

Існування законодавчо визначених заборон щодо укладення договору оренди землі на підставі рішення, виданого органом, що здійснював розпорядження землями державної власності до передачі цих повноважень Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області, відповідачем належним чином не доведено.

Розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Шереметьєвої О.І. №479 від 27.09.2002 року «Про затвердження проекту відведення і надання в довгострокову оренду строком на 50 років земельної ділянки для ведення фермерського господарства громадянину ОСОБА_1 із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради» не містить строку дії.

Докази того, що розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області №479 від 27.09.2002 року було виконане або скасоване в матеріалах справи не міститься.

Технічна документація по встановленню в натурі меж земельної ділянки наданої в довгострокову оренду гр.. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства із земель запасу на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області погоджена та затверджена в установленому на той час законом порядку.

В свою чергу, зміни у законодавстві щодо вимог до розроблення технічної документації, не скасовують чинність вже погодженої та затвердженої технічної документації по встановленню в натурі меж земельної ділянки, наданої в довгострокову оренду Позивачу.

Отже Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області як орган, який наділений повноваженнями щодо передачі земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування, мав вжити заходів щодо укладення договору оренди землі з ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області №479 від 27.09.2002 року, яким затверджено проект відведення земельної ділянки площею 22,1 га. за рахунок ріллі із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради та передано в довгострокову оренду громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, без проведення земельних торгів (аукціонів).

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо не укладення з ОСОБА_1 договору оренди земельної ділянки, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача укласти договір оренди землі щодо спірної земельної ділянки, суд має зазначити наступне.

Згідно зі 124 ЗК України (у редакції від 28.09.2017) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. (ч. 14 ст.123 ЗК України в редакції від 28.09.2017).

Слід зазначити, якщо бездіяльність відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

В силу частини четвертої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Водночас, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

В даному випадку задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача укласти договір оренди земельної ділянки є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. При цьому, суд не вважає, що вирішення спору подібним чином буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, враховуючи те, що у відповідача відсутнє законодавчо закріплене право адміністративного розсуду при передачі земельної ділянки в оренду на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування та враховуючи встановлення судом факту протиправної бездіяльності відповідача.

Суд не погоджується з посиланням Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, що спірна земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільних прав, що вона не може перебувати у цивільному обороті.

В п.20 Перехідних Положень Земельного кодексу України N 2768-III від 25.10.2001 (в редакції від 28.09.2017 ) установлено, що у разі, якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, крім випадків, визначених статтею 79-1 цього Кодексу, здійснюється за такою технічною документацією.

Тобто, в даному випадку на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, крім випадків, визначених статтею 79-1 цього Кодексу, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, розробленою до 01.01.2013 року.

При цьому, відповідно до ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» N 3613-VI від 07.07.2011 (набрав чинності з 1 січня 2013 року) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

У разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Що стосується клопотання Відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування конвенції (п. 1 ст. 32), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Так, листом від 13.12.2017 за вих. № 16208/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило на клопотання ОСОБА_1 про укладення договору оренди земельної ділянки площею 22,1 га за рахунок ріллі із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області у відповідності до розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Шереметьєвої О.І. №479 від 27.09.2002 року «Про затвердження проекту відведення і надання в довгострокову оренду строком на 50 років земельної ділянки для ведення фермерського господарства громадянину ОСОБА_1 із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради», що підстав для задоволення клопотання Головним управлінням не вбачається.

Саме з дня отримання зазначеного листа Позивач дізнався про порушення його прав, про бездіяльність Відповідача в укладенні з ним договору оренди спірної земельної ділянки. Таким чином, ОСОБА_1 звернувся до суду у межах строку позовної давності.

Судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1409 грн. 60 коп., що сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, підлягають стягненню на користь останнього з відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа: Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області щодо не укладення з ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 виданий Кременчуцьким РВ УМВС України в Полтавській області 20 березня 2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) договір оренди земельної ділянки площею 22,1 га. за рахунок ріллі із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області у відповідності до розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Шереметьєвої О.І. №479 від 27.09.2002 року «Про затвердження проекту відведення і надання в довгострокову оренду строком на 50 років земельної ділянки для ведення фермерського господарства громадянину ОСОБА_1 із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області укласти з ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 виданий Кременчуцьким РВ УМВС України в Полтавській області 20 березня 2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) договір оренди земельної ділянки площею 22,1 га. за рахунок ріллі із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області у відповідності до розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Шереметьєвої О.І. №479 від 27.09.2002 року «Про затвердження проекту відведення і надання в довгострокову оренду строком на 50 років земельної ділянки для ведення фермерського господарства громадянину ОСОБА_1 із земель запасу Кам`янопотоківської сільської ради».

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області () на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1409 грн. 60 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

СуддяО. О. Колотієвський