_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/405/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк»), зменшивши 02.19.2019 року позовні вимоги, просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 11890,07 гривень, посилаючись на те, що на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток від 14 листопада 2013 року, відповідач отримав кредит у розмірі 8929 (вісім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 70 копійок, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. В зв`язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та несплатою відсотків за користування кредитними коштами, ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушене звернутися до суду з даним позовом. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача до судового засідання призначеного на 16.09.2020 року не з`явився, надав заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просить розглядати за його відсутністю.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач до судового засідання призначеного на 16.09.2020 року не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 14 листопада 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8929 (вісім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 70 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Проте в обумовлені кредитним договором строки відповідач своїх зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконує.

Заочним рішенням Київського райсуду м.Одеси від 07.11.2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенні та з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитом яка існувала станом на 20.07.2016 року у розмірі 14636,27 гривень, яка складалась з: заборгованість за кредитом - 7429,84 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 01, 93 гривень; заборгованість за пенею та комісією - 6240,99 гривень; штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди - 963,51 гривень, а також судовий збір в розмірі 1378 гривень.

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 23.09.2019 року вищевказане заочне рішення скасовано за заявою ОСОБА_1 , однак, при розгляді справи, судом було встановлено та сторонами не заперечувалось, що заочне рішення Київського райсуду м.Одеси від 07.11.2016 року виконано та на рахунок Банку 19.07.2019 року зарахована сума у розмірі 14636 гривень.

Доводи представника позивача про те, що сума яка була отримана на рахунок Банку у розмірі 14636 гривень зарахована в рахунок відсотків та штрафних санкцій за період 2016-2019 р.р. (з часу прийняття рішення суду і по день виконання), судом не приймаються до уваги, оскільки Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись в 2016 році до суду із позовом про примусове стягнення коштів у судовому порядку із боржника та в 2019 році на виконання саме рішення суду виконавчою службою примусово була реалізована земельна ділянка № НОМЕР_1 , що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Лиманка, вул.Малинова, ж/м «Червоний хутор» за 858403 гривень із яких сума у розмірі 14636 гривень перерахована на рахунок Банку.

Окрім того, після скасування ухвалою суду заочного рішення Київського райсуду м.Одеси від 07.11.2016 року сума яка була стягнута в рахунок виконання рішення, відповідачу не поверталась.

Частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

При таких обставинах та враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Огренич І. В.