КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 20120 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна ,-

у с т а н о в и в:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року провадження в справі закрито з посиланням на п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення постановлено з приводу спору між тими самими сторнами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначає, що рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16.02.2016 року постановлено в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. У даній же справі позивачем пред`явлений позов до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна, тобто підстави позовних вимог про стягнення тієї ж суми з відповідача інші, що унеможливлює застосування п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до наступного.

Установлено, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 16.02.2016 року у цивільній справі №488/6725/14, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 15.03.2017 р. скасовано рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.08.2015 року та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі за договором позики відповідно до ст. 1049 ЦК України.

У травні 2017 року ОСОБА_1 пред`явив позов доОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна відповідно до ст. 1212 ЦК України. Посилався на те, що протягом 2012-2014 років робив грошові перекази відповідачу на загальну суму 30600 доларів США. Звертався до Корабельного районного суду м. Миколаєва про стягнення цієї суми як позики. Враховуючи, що між сторонами відсутні будь-які договірні відносини щодо вказаних грошових коштів, а також відсутні будь-які правові підстави для набуття та зберігання даних грошових коштів відповідачем ОСОБА_2 , набуті нею грошові кошти у розмірі 30600 доларів США за рахунок позивача є безпідставно набутим майном, а тому підлягають поверненню позивачу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриваючи провадження в даній справі, суд виходив з того, що наведені вище судові рішення ґрунтуються на тому, що в період з 23.03.2012 р. по 11.09.2014 р. позивачем ОСОБА_1 було перераховано відповідачу ОСОБА_2 через платіжні системи Western Union та MoneyGram кошти в розмірі 23500 доларів США, а також на рахунок останньої у ПАТ «Альфа-Банк» позивачем у період з 09.09.2014 р. по 10.10.2014 р. було перераховано кошти в загальному розмірі 7250 доларів США.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки до такого висновку суд прийшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у правовій позиції, викладеній в постанові від 22.05.2019 року в справі №640/7778/18 зазначив, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Саме така правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 372/2230/17, постанові Верховного Суду України № 6-1133цс15 від 21.10.2015 року.

Проте, на зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та не врахував, що матеріально-правові вимоги та обставини, що обґрунтовують звернення ОСОБА_1 до суду в даній справі, не є тотожними справі про стягнення боргу за договором позики, унаслідок чого ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук