Справа № 263/7685/19
Провадження № 2/265/182/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 вересня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря Дрьомової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд до тимчасово окупованої території України без згоди батька, третя особа: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про надання дозволу на виїзд до тимчасово окупованої території України без згоди батька, третя особа: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції Донецької області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем по справі. Під час знаходження у шлюбі позивачка ОСОБА_1 народила від відповідача дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що вона разом із донькою мешкає у місті Докучаєвську Донецької області. Дитина часто хворіє, в зв`язку з чим позивачкою було прийнято рішення вивезти дитину з тимчасово окупованої території для обстеження лікарями та можливого подальшого лікування, а також оздоровлення на літній період та вона стала розшукувати відповідача для того, щоб він надав дозвіл на ввезення дитини на окуповану територію, але знайти його не змогла. Таким чином, єдиним способом вивезення дитини з окупованої території та ввезення її на окуповану територію без згоди батька є отримання рішення суду. Просить суд надати їй дозвіл на багаторазовий в`їзд на окуповану територію та виїзд з зазначеної території дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Докучаєвська Донецької області для мешкання та відвідування родичів на весь час проведення Операції Об`єднаних сил в Донбасі без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Сухіничи Калузької області Російської Федерації.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила суд справу розглянути без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення рекомендованою поштою судової повістки на адресу його реєстрації, та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Представник Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника служби, залишила остаточне рішення по справі на розсуд суду, при вирішенні питання просить суд максимально врахувати права та інтереси малолітньої дитини.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 24 квітня 2013 року складено відповідний актовий запис № 79, в графі батьки зазначені: батько - ОСОБА_2 та мати - ОСОБА_1 (а.с. 8а).

Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 31 липня 2013 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 червня 2013 року до досягнення нею повноліття (а.с. 10).

На підставі вищевказаного рішення суду 31.07.2013 року було видано виконавчий лист № 2/228/307 (а.с. 11).

Заочним рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 17 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 9).

Згідно довідки, виданої адміністрацією міста Докучаєвськ, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за цією адресою, має склад сім`ї: племінниця - ОСОБА_4 , 2004 року народження та донька - ОСОБА_3 , 2013 року народження (а.с. 16). Зазначені обставини щодо адреси проживання позивачки підтверджуються відомостями, що містяться в паспорті громадянина України НОМЕР_2 , виданому Докучаєвським МС ГУ ДМС України в Донецькій області 23 листопада 2012 року, де в графі «Місце проживання» вказано: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

22.05.2020 року Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області було надано висновок № 01.1-01-23-64, згідно якого керуючись ст. 19 Сімейного кодексу України враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 14.05.2020, беручи до уваги той факт , що тимчасово окупована територія, на якій проводиться операція об`єднаних сил на території Донецької області, не може бути безпечним середовищем для дитини вцілому, тому надання дозволу на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на тимчасово окуповану територію України без згоди батька залишено на розсуд суду (а.с. 66-67).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 4 статті 4 даного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» в`їзд і виїзд осіб на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях осіб здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, зокрема, сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей. При цьому межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України .

Відповідно до «Меж та переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», затверджених Указом Президента України від 7 лютого 2019 року № 32/2019, м.Докучаєвськ Донецької області повністю включений до такого переліку.

Відповідно до п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого Постановою КМУ № 367 від 04.06.2015 року, в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57.

Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі, зокрема, пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Однією з важливих підстав для задоволення судом позову під час вирішення такої категорії справ є зазначення в позовній заяві країни, до якої має виїхати дитина, загального строку надання такого дозволу, часового проміжку перебування дитини в іноземній державі та доказів відмови батька чи матері у наданні згоди на виїзд дитини за кордон.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року ( справа № 783/14/15-ц) зазначено, що у разі відсутності згоди одного з батьків, питання про виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом другого з батьків зі з`ясуванням питання про країну виїзду, строки та мету виїзду. Надання дозволу на виїзд малолітніх дітей до невизначених країн та без визначення його початку й закінчення не відповідає вимогам матеріально-правових норм, якими унормовані такі правовідносини.

Також, Вищий спеціалізований суд України, ухваливши рішення у справі № 6-33303ск15 від 16 березня 2016 року, дійшов висновку, що дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, надається кожного разу окремо (тобто на кожний виїзд), при цьому в дозволі зазначається країна, місце перебування та строк, на який дитина буде знаходитися за кордоном.

Вказана позиція підтримана подальшими рішення ВС. Так, касаційним судом наголошувалось на тому, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та ненадання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості (постанова від 03.07.2019 у справі № 643/1090/17).

Таким чином, виходячи з положень Сімейного Кодексу України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" і Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення, зазначенням конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та надання доказів підтвердження повернення дитини на територію України.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 235/139/16-ц (№ 6- 15цс17), оскільки, ухвалюючи рішення в указаній категорії справ, суди мають насамперед охороняти права та інтереси дитини, визначивши, що найкраще відповідає її інтересам.

Вказане випливає з рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейського суду з прав людини, у якому ним наголошено (далі - ЄСПЛ), що в такій категорії справ основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Звертаючись до суду з позовом позивач просила суд надати їй дозвіл на багаторазовий в`їзд на окуповану територію та виїзд з зазначеної території дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Докучаєвська Донецької області для мешкання та відвідування родичів на весь час проведення Операції Об`єднаних сил в Донбасі без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Сухіничи Калузької області Російської Федерації.

Суд зазначає, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виїзд дитини та тимчасово окуповану територію має тимчасовий характер, не вказано дати початку й закінчення строків перебування дитини на тимчасово окупованій території, не доведено, що виїзд здійснюється в її інтересах, а також підтвердження забезпечення дитини проїзними квитками для повернення на Україну, відсутні гарантії того, що у випадку транскордонного переміщення дитини вона повернеться до України, та той із батьків, який проживає окремо, зможе встановлювати контакт з дитиною на регулярній основі. Крім того, позивачем не надано жодних доказів відмови батька у наданні згоди на виїзд дитини за кордон.

Проаналізувавши вище викладене, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 313 ЦК України, ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, ЦПК України, суд -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд до тимчасово окупованої території України без згоди батька, третя особа: Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м.Маріуполя протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: не відомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 21.09.2020 року.

Суддя О.О. Костромітіна