Провадження № 22-ц/801/459/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Стадника І.М., Марчук В.С.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Венгрин О.О. в місті Вінниці, зі складенням повного тексту судового рішення 23 грудня 2019 року,

у справі № 127/25407/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном - гаражем шляхом заборони змінювати замок на дверях гаража без надання ключів позивачу, стягнення витрат на утримання гаража, збитків у вигляді упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди ,

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном гаражем, шляхом заборони змінювати замок на дверях гаража без надання ключів позивачу, стягнення витрат на утримання гаража, збитків у вигляді упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2019 прийнято відмову від позову у цивільній справі №127/25407/19 в частині вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном - гаражем шляхом зобов`язання надати екземпляр ключів від гаража, провадження у справі в цій частині закрито.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на майно, в тому числі на металевий гараж по АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 (її брат). Брат не надавав їй ключі від гаража. Металевий гараж по АДРЕСА_1 за письмовою згодою відповідача був оформлений на ОСОБА_1 . Щорічно позивач несе витрати на утримання гаража: 08.10.2015 було сплачено 2500,00 грн та 526,53 грн, 18.10.2016 - 700,00 грн та 312,31 грн, 28.11.2017 - 700,00 грн та 375,64 грн, 21.08.2018 - 700,00 грн та 370,63 грн, 30.07.2019 - 405,90 грн та 700,00 грн. Зазначені витрати позивач несла самостійно, відповідач участі в утриманні гаража не приймав. 1/2 частка витрат на утримання спільного гаража становить 3646,00 грн.

За станом здоров`я позивач обмежена в пересуванні, з 2012 року не виходить з квартири. Відповідач ОСОБА_2 використовує спільний гараж по АДРЕСА_1 як сарай, на прохання позивача здавати гараж в оренду не реагує. В березні 2016 року шляхом поміщення оголошення в мережі Інтернет позивач знайшла покупця ОСОБА_4 , який погодився купити спірний гараж за 2700,00 дол. США. За продаж гаража ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 300 дол. США завдатку. В телефонній розмові відповідач ОСОБА_3 відмовив ОСОБА_4 у продажі гаража. Оскільки з березня 2016 року позивач була позбавлена можливості здавати гараж в оренду, через поведінку відповідача їй було завдано збитків у вигляді упущеної вигоди, розмір якої становить 9432,00 грн.

Крім того, внаслідок дій відповідача їй було завдано моральної шкоди, а саме вона зазнала страждань через неможливість використання гаража, кошти від продажу гаража вона планувала витратити на лікування. Моральну шкоду оцінює в 10 000,00 грн.

Просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном - гаражем по АДРЕСА_1 шляхом заборони відповідачу змінювати замок на дверях гаража без надання ключів позивачу, стягнути з ОСОБА_2 3 646,00 грн витрат на утримання гаража, 9 432,00 грн збитків у вигляді упущеної вигоди, 10 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року позов задоволено частково. Заборонено ОСОБА_2 змінювати замок на дверях гаража (металевого, рухоме майно), що отримано у спадок після смерті батька ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (на час розгляду справи знаходиться по АДРЕСА_1 ) без надання ключів ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частку витрат на утримання гаража в розмірі 3 646,00 (три тисячі шістсот сорок шість) грн, 2 000,00 (дві тисячі) грн у відшкодування моральної шкоди, а на користь держави - 768,40 грн і 187,95 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення збитків (упущеної вигоди) та задовольнити її. Змінити рішення в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, задовольнивши позовну вимогу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що неможна погодитись з висновком суду, що позивач не довів конкретними розрахунками і доказами реальну можливість отримання позивачем доходу від здачі гаража, який належить обом співвласникам, в оренду без згоди іншого співвласника, а також що неправомірну дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила ОСОБА_1 отримати прибуток від здачі гаража в оренду. В позовній заяві наведено обґрунтований розрахунок упущеної вигоди, при чому за 2015-2018 роки позивач врахувала ціну оренди гаражу у відповідному районі за 2015 рік (тобто мінімальну).

Рішення суду першої інстанції щодо розміру моральної шкоди, з урахуванням обставин справи, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Суд не врахував, що позивач інвалід 2 групи, обмежений у можливості самообслуговування, а тому моральні страждання через порушення права власності збільшилися у зв`язку з утрудненим доступом позивача до правової допомоги. В той же час позивач лише розраховувала на прибуток від продажу чи оренди гаражу (в 1/2 частці) для оплати операції та масажів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кашпрук О.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнав та вважає їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення упущеної вигоди тим, що вимога про стягнення упущеної вигоди позивачем не обґрунтована, не підтверджена конкретним розрахунком і доказами про реальну можливість отримання позивачем доходу від здачі гаража, який належить двом співвласникам (позивачу і відповідачу), в оренду без згоди другого співвласника, беручи до уваги те, що позивачем не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток від здачі гаража в оренду.

При цьому суд вважав, що позивачу спричинено моральну шкоду, оскільки вона зазнала певних страждань від неможливості користування гаражем по АДРЕСА_1 . Враховуючи глибину душевних страждань позивача, при цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу ОСОБА_1 , в розмірі 2 000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Статтею 22 ЦК України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди),на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в ці частині, оскільки цивільні права позивача відповідачем не порушені.

Так, розрахунок упущеної вигоди позивача є абстрактним, оскільки ґрунтується на теоретично можливому розмірі орендної плати гаража у відповідному районі, що доводиться розміщеними в інтернеті оголошеннями про оренду інших гаражів. Позивачем не доведено суду факт вжиття будь-яких заходів щодо одержання нею таких доходів (укладення договору оренди, тощо), а враховуючи те, що сторони є співвласниками гаража, не довела у зв`язку з цим наявність протиправної поведінки відповідача, пов`язану з відмовою останнього здати гараж в оренду.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно абзацу другого пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач є інвалідом другої групи і розраховувала на прибуток від продажу чи оренди гаражу (в 1/2 частці) для оплати операції та масажів не можуть бути підставою для скасування рішення в ці частині, оскільки сама по собі вимога про стягнення упущеної вигоди, за умови недоведення вищенаведених обставин, не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 375, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 березня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. М. Стадник

В. С. Марчук