КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/7711/19 Головуючий у І інстанції Арапіна Н.Є.
Провадження №22-ц/824/9658/2020 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини,

УСТАНОВИВ:

у травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визначити місце проживання своєї доньки - малолітньої ОСОБА_4 з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

02 березня 2020 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій останній просив:

- негайно передати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу до набрання законної сили рішенням суду;

- заборонити ОСОБА_3 виїжджати разом з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України (за кордон) до набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена із порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, судом не надано належної оцінки обставинам, на які посилався заявник в обґрунтування заяви про забезпечення позову. Вважає необхідним вжиття заходів забезпечення позову, зважаючи на те, що відповідач переховує дитину від позивача, змінює місця проживання дитини на власний розсуд, належним чином не піклується про здоров`я дитини, наражає здоров`я дитини на небезпеку у зв`язку із відмовою від госпіталізації, в наслідок чого рішення про визначення місця проживання дитини може бути ускладненим до виконання та може стати лише формальним.

Поведінка відповідача викликає у позивача обґрунтовані підозри щодо відсторонення останнього від дитини, оскільки починаючи з березня 2019 року позивач не може фактично провести час з дитиною.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання по розгляду апеляційної скарги сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника позивача - адвоката Кравця Д.М. на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року без участі позивача та його представника. Зі змісту клопотання вбачається також. Що представник позивача повністю підтримує доводи скарги, просить її задовольнити.

У відповідності до положень частини 2 статті 372 ЦПК України, апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності нез'явившихся сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що будь-яких належних та допустимих доказів, якими підтверджується, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову представником позивача не надано.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до частини 1 cтатті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до вимог статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Вони мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Так, із позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Результатом розгляду даної справи буде ухвалення судом рішення, яким вирішується спір між батьками ОСОБА_4 , 2015 року народження, з ким із них має проживати дитина.

В якості заходів забезпечення позову, представник позивача просив суд негайно передати дитину батькові та заборонити матері дитини виїжджати з донькою за межі території України.

В обґрунтування необхідності застосування таких заходів заявник зазначив, що відповідачка ОСОБА_3 належним чином не забезпечує отримання дитиною дошкільної освіти, на підтвердження чого представником позивача надано Інформацію про час відвідування ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 дошкільного навчального закладу № 599, з якої вбачається, що у лютому 2020 року дитина відвідувала садок лише один раз.(а.с. 82)

Крім того, на підтвердження приховування відповідачем дитини від позивача, останнім надано відповідь ГУ НП у м. Києві від 04.02.2020 року на адвокатський запит щодо наявності в базі даних Інформаційного порталу Національної поліції України повідомлень ОСОБА_1 про переховування ОСОБА_3 дитини - ОСОБА_4 , 2015 року народження від батька.(а.с. 87)

Як на підтвердження неналежного піклування матері про здоров`я дитини заявником надано відповідь Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва» від 11.02.2020 року №348/Б на адвокатський запит, згідно з яким 27.08.2019 року зафіксовано виклик бригади екстреної (швидкої) допомоги до дитини ОСОБА_4 , 2015 року народження. З копії картки (талону) виклику швидкої медичної допомоги № 1781, доданого до відповіді, вбачається, що підставою виклику є висока температура 40,1 у дитини, діагностовано гостру респіраторну вірусну інфекцію, однак від госпіталізації, рекомендованої медичним персоналом, мати ОСОБА_3 відмовилась. (а.с. 93-95)

Надаючи оцінку наведеним у заяві обставинам та доданим до заяви доказам, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у визначений ним спосіб, оскільки наведені в обґрунтування заяви обставини не підтверджують наявність реальної загрози невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, відібрання дитини відповідно до положень СК України можливе у виняткових випадках та вирішується в порядку позовного провадження. Порядок перетину неповнолітньою дитиною кордону задля забезпечення інтересів його батьків врегульовано спеціальним законодавством України, а тому заборона ОСОБА_3 вивозити дитину за кордон, як забезпечення позову ОСОБА_1 не може бути застосована.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах і доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Голуб С.А.