КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Сирбул О.Ф. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 у вересні 2019 року звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 16 вересня 2019 року до закінчення навчання, чи досягнення донькою 23 років.

Посилається на те, що у період з 16.09.1995 року по 29.10.1996 року та у період з 30.06.1998 року по 03.02.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає разом з позивачем за місцем її проживання та реєстрації. ОСОБА_3 навчається у Національному університеті біоресурсів і природокористування України на денній формі навчання. Відповідач не бажає добровільно надавати кошти на утримання дочки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що судом не взято до уваги, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком матері та батька.Повнолітня донька з 2017 року є студенткою Національного університету біоресурсів і природокористування України на денній формі навчання, позивачем як матір`ю несуться затрати пов`язані з оплатою за навчання доньки, а власного доходу донька немає і перебуває на утриманні позивача, тому потребує матеріальної допомоги від батька. Факт, що відповідач певний період після подання позову сплачував аліменти на повнолітню доньку щомісячно 1000 грн. свідчить про те, що він спроможний сплачувати аліменти.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що після розірвання шлюбу з позивачем відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання доньки і не ухиляється від свого обов`язку утримувати дитину. На даний час відповідач допомагає доньці матеріально у розмірі 1000 грн щомісяця. Позивачем не надано до суду доказів того, що повнолітня донька потребує матеріальної допомоги на навчання. Крім того, в матерілах справи відстуні докази, що донька продовжує навчання на третьому курсі денної форми, довідки про навчання позивач не надала. Також позивачем не надано відомостей про графік навчання доньки, лише вказано, що навчається на денній формі, не зазначено чи години навчання становлять увесь робочий день, тиждень, оскільки, якщо у доньки є вільний час, то вона має змогу підробляти і частково забезпечувати себе.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження факту проживання повнолітньої доньки разом з позивачем суду не надано. Відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання доньки у суму 1000 грн. щомісячно. Крім того, суду не надано доказів, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання доньки в період її навчання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6,7).

ОСОБА_4 є повнолітньою та навчається у Національному університеті біоресурсів і природокористування України на денній формі навчання, вартість за весь термін навчання становить 116 160,00 грн., що підтверджується договором № ВМ-17128м від 10.08.2017 року (а.с.11-12).

Згідно паспортних данних ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, згідно заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 22.07.2014 року, яке набрало законної сили 22.09.2014 року, ОСОБА_4 визнано такою, що втратила право користування вказаною квартирою та її знято з реєстрації за вказаною адресою (а.с.35-37).

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), проте матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру доходів, ані позивача, ані відповідача. Позивачем не доведено доказами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Крім того, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження продовження навчання донькою ОСОБА_4 на денній формі у 2020 році на момент ухвалення оскаржуваного рішення, відповідної довідки з навчального закладу матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги, що донька ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження того, що спільна донька сторін проживає разом з позивачем суду не надано.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що вона несе всі витрати пов`язані з навчанням доньки, колегія суддів оцінює критично виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання освітніх послуг з вищим навчальним закладом від 10.08.2017 року, додаткова угода від 26.09.2018 року до договору від 10.08.2017 року, а також додаткова угода від 03.10.2019 року до договору від 10.08.2017 року підписані самою донькою ОСОБА_4 . Згідно квитанцій про оплату за навчання, додаткові освітні послуги, платником вказана ОСОБА_4 (а.с.13,24).

Доводи апеляційної скарги, що факт проживання доньки разом з позивачем по АДРЕСА_2 з 1999 року підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.07.2014 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно паспортних даних ОСОБА_4 , а також у договорі про надання освітніх послуг з вищим навчальним закладом та додаткових угодах до договору, адреса ОСОБА_4 зазначена: АДРЕСА_1 , яка є ідентичною адресі місця реєстрації її батька ОСОБА_2 , вказаній у його паспорті (а.с.33) та в паспорті його доньки ОСОБА_4 (а.с.16).

Колегія суддів звертає увагу, що донька ОСОБА_4 не була залучена позивачем до участі у справі в якості третьої особи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач пояснив, що після розірвання шлюбу з позивачем він добровільно щомісяця сплачує аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн. і не ухиляється від свого обов`язку утримувати доньку, що підтверджується квитанціями, які містяться в матеріалах справи (а.с.38-39).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.