Справа № 569/3614/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.

при секретарі Рибачик О.А.,

за участю представника позивача адвоката Панчелюги К.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представників відповідача адвокатів Коханої О.О., Поліщука Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про відшкодування додаткових витрат, пов`язаних з каліцтвом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся із позовом в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування додаткових витрат, пов`язаних з каліцтвом. Із набуттям повноліття уточнену позовну заяву подала ОСОБА_2 .

До участі в справі залучено третіх осіб - третя особа: Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому, ТДВ Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус».

Позивач уточнену позовну заяву підтримала. Представник позивача також підтримала позовні вимоги, надала суду пояснення, просять уточнені позовні вимоги задовллити повністю.

Відповідач та його представники позовні вимоги не визнають, надали пояснення та відзив, в якому просять відмовити в задоволенні позову.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, подали заяви та пояснення, просили провести розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

03.03.2017 р. в Рівненський міський суд було подано позовну заяву ОСОБА_3 (позивач) в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , третя особа Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому до ОСОБА_1 про відшкодування додаткових витрат, пов`язаних з каліцтвом. В зв`язку із наявними недоліками, позовна заява була залишена без руху.

Після усунення недоліків, 16.06.2017 р. було відкрито провадження у справі 569/3614/17. В позовній заяві заявлено вимогу про відшкодування шкоди пов`язаної із додатковими витратами на лікування; витратами на постійний сторонній догляд і витратами на побутове обслуговування в розмірі 147742,01 грн. та моральної шкоди пов`язаної з каліцтвом в розмірі 2073600,00 грн.

26.12.2018 р. представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Панчелюгою К.М. було подано заяву про збільшення позовних вимог. Докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, що передбачено ч. 5 ст. 49 ЦПК України, відсутні.

11.01.2019 р. представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Панчелюгою К.М. було подано заяву про збільшення позовних вимог, а в якості доказу направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи надано фіскальний чек РД ПАТ «Укрпошта» про відправлення рекомендованого листа № 368 від 10.01.2019 р. на ім`я ОСОБА_1 за адресою 33027, м. Рівне. В судовому засіданні представник позивача надала суду конверт, який повернувся відправнику в зв`язку із неврученням отримувачу, а саме ОСОБА_1 .

Оскільки ОСОБА_2 в інтересах якої 03.03.2017 року було подано позов її батьком ОСОБА_3 , в процесі розгляду справи судом набула повноліття, то позивачем ОСОБА_2 02.09.2019 року було подано позовну заяву в новій редакції.

Позовні вимоги первісного позову від 03.03.2017 року частково змінено у позовній заяві в новій редакції від 02.09.2019 року. Крім вимоги про відшкодування шкоди пов`язаної із додатковими витратами на лікування; витратами на постійний сторонній догляд і витратами на побутове обслуговування та моральної шкоди пов`язаної з каліцтвом, з`явилася нова позовна вимога «про стягнення шкоди, пов`язаної із втратою працездатності в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно починаючи з 08.03.2017 року».

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою в м. Рівне, а постійно проживає та навчається в м.Львів. Позвона вимога про стягнення шкоди, пов`язаної із втратою працездатності в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно починаючи з 08.03.2017 року у первісному позові заявлена не була. Одночасна зміна предмету та підстави позову не допускається.

В позовній заяві позивач зазначає, що згідно рішення Рівненського міського суду у справі №569/9802/15 за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , третя особа Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 80 797,81 грн. матеріальної шкоди та 100 000,00 грн. моральної шкоди. Представниками відповідача визнаються обставини, що вказаним рішенням Рівненського міського суду у справі №569/9802/15, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 13.12.2016 року вирішено питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди у справі №569/9802/15 суди врахували в тому числі, що внаслідок ДТП ОСОБА_2 стала інвалідом 1 групи.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди в сумі 2 073 600 грн. позивач посилається на методику від 03.03.2010 р. реєстраційний код 14.1.04, яка є нечинною.

Оскільки питання про стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача моральної шкоди в зв`язку із її травмуванням в ДТП судом вже було вирішено і рішення набрало законної сили, то вимога про стягнення моральної шкоди пов`язаної з каліцтвом в розмірі 2073600 грн. задоволенню не підлягає.

Провадження у справі за позовом про стягнення моральної шкоди підлягає закриттю, у зв`язку з тим, що є таке, що набрало законної сили, рішення у справі у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України).

Згідно п. 2.7.9 Порідку складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда , дитини інваліда, що затверджена Наказом МОЗ 08.10.2007 р. та зареєстрована в Мінюсті 19.10.2007 р. № 1197/14464, Інвалідам, групу інвалідності, яким установлено без зазначення строку переогляду, та дітям-інвалідам контроль виконання Індивідуальної програми реабілітації інваліда та/або її корегування проводяться не рідше одного разу на два роки. За таких обставин розглядати питання щодо позовних вимог про стягнення щомісячних платежів можливо лише в межах строку чинності Індивідуальної програми реабілітації інваліда. Із наданої для суду копії Індивідуальної програми реабілітації інваліда встановлено дата заповнення 09.03.2017 р., прізвище ОСОБА_2 , працює студентка, ступінь обмеження до виконання Індивідуальної програми реабілітації: самообслуговування (ІІ), пересування (ІІІ), трудова діяльність (ІІІ), для навчання, професійного навчання і здобуття освіти обмежень не встановлено. Вказані вище рекомендації Індивідуальної програми реабілітації інваліда підлягали корегуванню не пізніше 08.03.2019 р. (2 роки з моменту складання ІПР).

В первісному позові заявлено вимоги про стягнення коштів на організацію стороннього догляду та витрат на побутове обслуговування із посиланням на на п.19 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р., який відсилає до ст. 455 ЦК Української РСР, що втратив чинність 01.01.2004 р, тобто до дати ДТП, в якій позивач отримала травми.

Збільшені позовні вимоги про стягнення коштів на організацію стороннього догляду в розмірі половини мінімальної зарплати щомісячно починаючи з 08.03.2017 р. та витрат на побутове обслуговування в розмірі чверті мінімальної зарплати щомісячно починаючи з 08.0.2017 р. позивач обґрунтовує посилаючись на ст. 1195 та ст.1202 ЦК України.

Судом в якості доказів досліджено матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226 від 27.05.2014 року за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху відносно ОСОБА_1 .

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження та висновоку експерта №162 від 30.04.2015 р., встановлено, що 27 травня 2014 року близько 21 год 15 хв. сталася ДТП. Під час ДТП в дорожній обстановці дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.16.6 ПДР , що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з наслідками ДТП. Також встановлено, що водій ОСОБА_1 з моменту виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_2 . Постанова містить пункт в резолютивній частині щодо необхідності притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР.

Зі змісту довідки Рівненського обласного центру гідрометеорології № 34-01-15/378, встановлено, що 27 травня 2014 року сонце зайшло о 21 год.12 хв.

Оскільки, згідно п.1.10 Правил дорожнього руху, темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця, то суд приходить до висновку, що ДТП сталося після заходу сонця, тобто в темну пору доби.

Судом оглянуто фототаблицю «вигляд лежачого велосипеда NAVIMARR знімок №11 та знімок №12». На велосипеді відсутнє обладнання, в т.ч. звуковий сигнал та світлоповертачі: спереду - білого кольору, позаду червоного, також відсутній ліхтар (фара). Отже в діях ОСОБА_2 вбачається порушення вимог п.6.2, п. 6.6, п. 6.7 ПДР. Згідно п.6.2 Правил дорожнього руху, велосипедист має право керувати велосипедом, який обладнаний звуковим сигналом та світлоповертачами: спереду - білого кольору, позаду - червоного. Для руху в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на велосипеді повинен бути встановлений та увімкнений ліхтар (фара). Згідно пп. а) п.6.6 Правил дорожнього руху велосипедисту забороняється керувати велосипедом з несправним гальмом, звуковим сигналом, а в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості - з вимкненим ліхтарем (фарою) чи без світлоповертачів. Згідно п.6.7 Правил дорожнього руху, велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу.

Вказані вище порушення п.6.2, п. 6.6, п. 6.7 ПДР які виражені в виїзді на дорогу в темну пору доби на велосипеді, який не був обладнаний ліхтарем (фарою), звуковим сигналом та світлоповертачами: спереду - білого кольору, позаду червоного, в свої сукупності із порушенням п. 16.6 ПДР, що перебуває у причинно-наслідковому звязку із ДТП (Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.) У своїй сукупності дії ОСОБА_2 є не простою необачністю, а грубою необережністю, яка призвела до шкідливих наслідків.

Відповідно до вимог ст.1193 ЦК України слід врахувати вину потерпілого і матеріальне становища фізичної особи, яка завдала шкоди.

Згідно частини 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають зменшенню та задоволенню частково, враховуючи вимоги ч.2 та ч.4 ст. 1193 ЦК України та наступні обставини:

-відсутність вини ОСОБА_4 у заподіянні шкоди позивачці;

-дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.16.6 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з наслідками ДТП;

-груба необережність потерпілої ОСОБА_2 (порушення вимог п.6.2, п. 6.6, п. 6.7 ПДР, яке виражено у виїзді на дорогу в темну пору доби на велосипеді, який не був обладнаний ліхтарем (фарою), звуковим сигналом та світлоповертачами: спереду - білого кольору, позаду червоного, та порушення ОСОБА_2 п. 16.6 ПДР, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП) є підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди;

-матеріальне становище відповідача, який вже має зобов`язання перед позивачкою відшкодувати 100000,00 моральної шкоди та 80797,81 грн. матеріальної шкоди по рішенню суду 569/9802/15, є економічно-несприятливим. Відповідач має нестабільний та незначний заробіток. Не має професійної освіти. Проживає в орендованих приміщеннях, не маючи власного житла. Відповідач є громадянином Російської Федерації, має труднощі щодо працевлаштування через державну службу зайнятості та щодо навчання з метою отримання освіти в Україні із подальшим працевлаштуванням для отримання заробітку, з якого буде можливість сплачувати борг позивачці. Незадовільне матеріальне становище відповідача є підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди. У випадку повного задоволення вимог позивача і покладання обов`язків стягнення коштів на відповідача, виникне безнадійна заборгованість.

Враховуючи правові позиції постанови Верховного Суду 20.11.2019 р. у справі № 296/2509/16-ц, за яким вирішено питання про стягнення шкоди завданої пішоходом водію автомобіля в результаті ДТП, де суд вказав, що на спірні правовідносини поширюються норми статті 1166 ЦК України, якою врегульовані загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. ОСОБА_5 не заявляв про стягнення моральної і матеріальної шкоди із ОСОБА_2 , враховуючи, що остання зазнала в ДТП травм.

Вимога про стягнення шкоди на організацію стороннього догляду та побутове обслуговування починаючи з 27.05.14 р. задоволенню не підлягає з наступних причин.

Із наявних в матеріалах справи епікризів вбачається, що ОСОБА_2 2014 році, а саме травень, червень, липень, вересень, жовтень перебувала на стаціонарному лікуванні. Пацієнти стаціонару медичного закладу цілодобово перебувають під наглядом медичного персоналу, а тому витрати позивачем на сторонній догляд в таких умов не здійснювались.

Серед доказів, на які посилається позивач вказуючи на необхідність стороннього догляду та побутового обслуговування, в позовній заяві зазначено довідку ЛКК м.Рівне №3/2 від 27.07.2016 р та корінець медичного висновку №87/12Авід 27.07.2016 р.

Із оглянутої в судовому засіданні довідки ЛКК м.Рівне №3/2 від 27.07.2016 р., вбачається, що ОСОБА_2 має статус «дитини-інваліда» з серпня 2014 р. Пункт 7 довідки «дата з якої дитина-інвалід» потребує домашнього догляду» - не містить жодного запису. Довідка дійсна до 08.03.2017 р. Таким чином копія цього документу не підтверджує позовну вимогу щодо стороннього догляду та побутового обслуговування.

Із оглянутого в судовому засіданні корінця медичного висновку №87/12А від 27.07.2016 р. встановлено, що захворювання відповідає переліку медичних показів, які дають право на отримання соціальної пенсії. Висновок дійсний до 8 березня 2017 р. Таким чином копія цього документу не підтверджує позовну вимогу щодо стороннього догляду та побутового обслуговування.

Позивачем заявлена вимога про стягнення витрат на лікування. Вказані витрати підтверджуються відповідними чеками та квитанціями на суму70942,01 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на лікування суд бере до уваги наявність страхового покриття за полісом обов`язкового страхування АС/6652529 ТДВ СТДВ «Глобус», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 .

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. зазначено, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ТДВ СТДВ «Глобус» за полісом обов`язкового страхування АС/6652529 від 24.02.2014 р. з періодом страхування з 24.02.2014 р. по 23.02.2015 р. з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну 50000 грн. і за шкоду завдану здоров`ю 100000 грн.

Як вбачається із документів, наданих третьою особою ТДВ СТДВ «Глобус», в користь потерпілої ОСОБА_2 із загальної суми страхового покриття 150000 грн. виплачено лише 80000,00 грн. При цьому слід зазначити, що ОСОБА_3 діючи як представник ОСОБА_2 добровільно відмовився від будь-яких майнових вимог та претензій до страховика за наслідками ДТП, а також від нарахування пені, індексації чи будь-яких інших збитків та моральної шкоди. (п. 5.2 Договору про врегулювання майнових вимог від 10.09.2015 р.). Відповідач ОСОБА_1 , чия відповідальність була застрахована полісом, своєї згоди на зменшення страхового відшкодування до суми 80000,00 грн. не давав.

Позивач на даний час має нереалізоване право на страхове відшкодування. За відсутності у позові вимоги до страховика про стягнення витрат на лікування в якості страхового відшкодування за полісом АС/6652529 в межах частини ліміту відшкодування 20000,00 грн., деліктні зобов`язання ОСОБА_1 зменшуються за рахунок договірних зобов`язань страховика ТДВ СТДВ «Глобус» за полісом обов`язкового страхування АС/6652529 від 24.02.2014 р. на суму 20000,00 грн., та становлять 50942,01 грн.

Отже позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 про відшкодування додаткових витрат, пов`язаних з каліцтвом підлягають зменшенню в порядку, встановленому ч.2 та ч.4 ст. 1193 ЦК України. До стягнення належить сума завданої шкоди в розмірі витрат на лікування 50942,01 грн.

Ухвалою суду було вирішено питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно, в межах суми позову, що становить 2221342,01 гривень і належить ОСОБА_1 . Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, розмір суми забезпечення позову підлягає зменшенню до суми задоволених вимог.

Керуючись ст. 1193 Цивільного кодексу України, ст.ст. 7, 10, 76,133-141, 263- 265, 268, 273, 354 Цивільного-процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про відшкодування додаткових витрат, пов`язаних з каліцтвом задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 витрати на лікування в розмірі 50 942,01 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судові витрати в сумі 509,42 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 29 лютого 2020 року.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук