Справа № 484/2868/19
Провадження № 2/484/84/20
05.03.2020р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді - Медведєвої Н.А.
секретар судового засідання Бикова О.П.
за участю представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайську в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком
ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинком АДРЕСА_1 мотивуючи свої вимоги тим, що будинок є її власністю. Однак, у будинку також значаться зареєстрованими відповідачі, які фактично не проживають у ньому. На підставі викладеного, вважає, що відповідачі втратили право користування будинком.
09.07.2019р. ухвалою позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначені строки для подачі заяв по суті, призначене перше судове засідання. 08.08.2019р. судове засідання було відкладене через неявку відповідачів.
Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_5 Є.В. підтримав позов у повному обсязі та пояснив, що ОСОБА_3 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 за згодою попереднього власника будинку батька позивачки ОСОБА_6 у 2000р. Інша відповідачка донька ОСОБА_3 - ОСОБА_4 була зареєстрована в будинку без згоди власника за місцем реєстрації матері. Однак фактично відповідачі ніколи не проживали в будинку. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі на судове засідання не з`явились, хоча про місце, час та день розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Причини неявки відповідачів не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відзив до суду не наданий.
Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, дослідивши матеріали справи, суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду, та дійшов такого висновку.
Позивачка є власницею будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 , виданого 04.09.2001р. державним нотаріусом Другої Первомайської державної нотаріальної контори.
З копії будинкової книги вбачається, що в будинку зареєстровані ОСОБА_3 з 07.02.2000р. та ОСОБА_4 з 23.12.2014р.
За відомостями виконавчого комітету Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області відповідачі на теперішній час є зареєстрованими в будинку, але фактично не проживають.
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були допитані під час розгляду справи, пояснили, що знають позивач та відповідачів. Позивач приходиться рідною тіткою ОСОБА_3 , яка була зареєстрована в будинку за згодою попереднього власника ОСОБА_6 . Відповідачі не проживають в будинку приблизно 25 років. З того часу вони відповідачів жодного разу не бачили. В будинку проживає лише позивач.
Відповідно до ст.. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16, яка згідно зі ст.. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.
Згідно ч.1 ст. 401, ч.1, 2 ст. 403, ч.1, 2 ст. 406 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
З урахуванням наведеного, відповідачі не є членами сім`ї власника квартири, самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда) вони не набули, судом не встановлені поважні причини відсутності відповідачів за місцем реєстрації.
На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований, підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 223, 258, 259, 263-266 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідачів, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.
Повне судове рішення складене 06.03.2020р.
Суддя Н.А.Медведєва