Справа № 369/3470/20
Провадження №6/369/312/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2020 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 подав до Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що 09.04.2020 Києво-Святошинський районним судом Київської області було видано наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, починаючи з моменту звернення з заявою до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Проте, в порушення п. 4 ст. 161 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), прохальна частина заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу не містить вказівку на обмеження розміру аліментів - не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Як вказав ОСОБА_1 , така вимога про стягнення в наказному провадженні аліментів в частці від заробітку без обмеження їх максимального розміру не могла бути розглянута в порядку, передбаченому Розділом II ЦПК України. Така вимога мала розглядатися у позовному провадженні. Тому, у боржника є всі підстави стверджувати, що наказ не підлягає виконанню, оскільки його видано помилково за вимогою, яка не підлягає розгляду в наказаному провадженні.

ОСОБА_1 просив суд визнати судовий наказ від 04.04.2020, виданий у справі № 369/3470/20 таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було видано помилково.

Стягувач та боржник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.04.2020 Києво-Святошинський районним судом Київської області було видано наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, починаючи з моменту звернення з заявою до суду та до досягнення дитиною повноліття.

За положеннями ст. 160 ЦПК України та ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" судовий наказ є особливою формою судового рішення та одночасно виконавчим документом.

Згідно з приписами ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому ст. ст. 432, 435 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За приписами ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (такий висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц).

Вкаазані боржником у заяві обставини не підпадають під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, зокрема відсутність обмеження в судовому наказі розміру аліментів десятьма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку не може буде розцінено як помилку при його видачі, а тому, в задоволенні заяви боржника слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п.п. 4 і 5 ч.1 ст. 161 цього кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Заявником не надано суду доказів того, що він звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 170, 173, 247, 432 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Дубас