Постанова

Іменем України

03 березня 2020 року

м. Київ

справа № 750/8048/18

провадження № 61-12129св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 січня 2019 року в складі судді Требух Н. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 травня 2019 року в складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафіїва О. К., Лакізи Г. П.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з даної квартири та зняття їх з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона на підставі договору дарування квартири від 09 червня 2006 року набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

20 червня 2013 року ОСОБА_4 без її відома та особистої участі, всупереч законодавству України, в нотаріальній конторі приватного нотаріуса Завалієва А. А. оформила довіреність, якою нібито вона уповноважила ОСОБА_4 та ОСОБА_5 представляти її інтереси з питань продажу, обміну або здачі в оренду належної їй квартири за ціною та на умовах на свій розсуд та отримати кошти в будь-якій валюті.

В подальшому відповідно до договору купівлі-продажу від 25 липня 2013 року квартира була продана ОСОБА_6 , яка в свою чергу на підставі договору дарування від 26 липня 2013 року подарувала її ОСОБА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 16 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01 червня 2016 року, задоволено її позов та визнано недійсними довіреність від 20 червня 2013 року, договір купівлі-продажу квартири від 25 липня 2013 року, витребувано від ОСОБА_2 на її користь спірну квартиру.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 квітня 2017 року скасовано рішення приватного нотаріуса щодо реєстрації права власності та записи про право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на спірну квартиру, зобов`язано приватного нотаріуса поновити запис про право власності позивача на спірну квартиру.Це судове рішення приватним нотаріусом Красногором О. В. виконано, право власності на квартиру поновлено за ОСОБА_1 .

Станом на листопад 2017 року ОСОБА_1 є власником спірної квартири, в якій зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та її малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що вона 17 липня 2018 року зареєструвала своє місце проживання у спірній квартирі, однак не має доступу до її приміщення, оскільки відповідач змінила замки у вхідних дверях та ключі не передає, з квартири виселятися добровільно відмовляється, у зв`язку з чим просила поновити порушене право.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю.

Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

У задоволенні вимог щодо зняття з реєстрації місця проживання відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що спірна квартира вибула із володіння позивача ОСОБА_1 поза її волею, внаслідок злочинних дій; відповідачі, які не є членами сім`ї ОСОБА_1 , добровільно виселитися відмовляються, чим створюють позивачу перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Відмовляючи у задоволенні позову в частині зняття відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку в спірній квартирі, суд виходив з вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», згідно якого рішення суду про виселення є достатньою правовою підставою для зняття їх з реєстрації при зверненні зацікавленої особи до відповідних органів в передбаченому законом порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини справи, не надали належної оцінки тому, що судовим рішенням у справі № 750/5648/15-ц встановлено добросовісність набуття нею права власності на спірну квартиру, при цьому судами не враховано ту обставину, що спірна квартира була придбана її матір`ю за власні кошти у доньки позивачки - ОСОБА_4 , яка була засуджена вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 липня 2017 року за частиною третьою статті 190 КК України, при цьому засуджена не відшкодувала завдану майнову шкоду, а також відсутнє рішення суду про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Судами не враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, в яких зазначено, що виселення із займаного жилого приміщення, в тому числі і за негаторним позовом має відбуватися у відповідності до статті 109 ЖК УРСР, зокрема не можуть бути задоволені вимоги про виселення з квартири, яка не була придбана за рахунок кредитних коштів, без надання іншого житлового приміщення.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині задоволення вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення з неї, тому касаційний перегляд оскаржених рішень буде здійснюватись лише в цих межах.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У серпні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив,поданий її представником ОСОБА_7 , в якому вона просить касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано справу із суду першої інстанції, зупинено виконання рішення судів першої та апеляційної інстанції.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судами встановлено, що 09 червня 2006 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 . Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації, що підтверджується відповідним витягом та відновлено 25 липня 2013 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 16 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01 червня 2016 року, у справі №750/5648/15-ц визнано недійсною довіреність від 20 червня 2013 року, укладену від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25 липня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 ; витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 квітня 2017 року у справі №750/9153/16-ц скасовано рішення нотаріуса щодо реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 згідно договору дарування квартири від 26 липня 2013 року; скасовано запис щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру; поновлено запис про право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.

Станом на 22 листопада 2017 року в квартирі ОСОБА_1 зареєстрована з 14 грудня 2013 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суди, встановивши, що у спірній квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , всупереч волі власника проживає ОСОБА_2 та її неповнолітня дочка ОСОБА_3 , чим створюють позивачу перешкоди у вільному володінні своєю власністю, дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову та усунення перешкод позивачу у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів із спірної квартири.

Доводи касаційної скарги щодо неможливості виселення неповнолітньої ОСОБА_3 колегія суддів відхиляє з таких мотивів.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Тлумачення цієї норми права приводить до висновку, що право члена сім'ї власника житла на користування ним є похідними від права власності на це житло його власника. Із припиненням права власності особи на житло (квартиру, житловий будинок) у будь-який спосіб (відчуження, витребування майна від добросовісного чи недобросовісного набувача в порядку статті 388 ЦК України тощо) члени сім`ї власника, в тому числі і малолітні та/або неповнолітні діти, втрачають право користування цим житлом.

Оскільки право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру припинилось внаслідок витребування первинним її власником в порядку статті 388 ЦК України, суди дійшли правильних висновків, що неповнолітня ОСОБА_3 втратила право користування цим житлом, а тому підлягає виселенню.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 щодо незастосування до спірних правовідносин висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених в постанові від 31 жовтня 2018 року при розгляді справи №753/12729/15-ц, є неприйнятними, оскільки у цій справі спір стосувався виселення новим власником, який придбав з прилюдних торгів іпотечну квартиру, колишнього власника цієї квартири, а в справі, що переглядається, йдеться про виселення власником, з володіння якого квартира вибула поза його волею, останнього її набувача, у якого ця квартира була витребувана власником в порядку статті 388 ЦК України. Отже, в цих справах правовідносини не є подібними, що виключає застосування висновків, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у наведеній постанові.

Те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири, не має правового значення при вирішенні вимог власника квартири ( ОСОБА_1 ) про усунення перешкод у користуванні цим житлом шляхом виселення осіб, які всупереч волі власника і без будь-яких правових підстав проживають у цьому помешканні. Правовий статус добросовісного набувача має значення для віндикаційного позову, який вже вирішений між сторонами раніше, а не негаторного позову, який розглядається.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без змін рішення суду першої та постанови апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 08 січня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 травня 2019 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель