ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/450/20 Справа № 199/8368/18 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ»,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна та Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП факторинг Україна» про визнання незаконною державну реєстрацію права власності та скасування рішення державного реєстратора, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2018 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна та Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП факторинг Україна» про визнання незаконною державну реєстрацію права власності та скасування рішення державного реєстратора.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна та Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП факторинг Україна» про визнання незаконною державну реєстрацію права власності та скасування рішення державного реєстратора -задоволено.

Визнано незаконною державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: нежитлове приміщення № 108 в будинку АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ».

Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлією Олександрівною про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43328040 від 03.10.2018 щодо державної реєстрації права власності ТОВ «АНСУ» на нежитлове приміщення в житловому будинку літ.А-9 на І поверсі нежитлове приміщення №108 поз. 1-9, загальною площею 58,7 кв.м., ганок літ. А, розташоване за адресою : АДРЕСА_2 .

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2019 року доповнено рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.05.2019 в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна та Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП факторинг Україна» про визнання незаконною державну реєстрацію права власності та скасування рішення державного реєстратора двома абзацами з наступними реченнями:

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (м. Київ, вул. Лейпцігська, буд. 3-А, ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (м. Київ, вул. Лейпцігська, буд. 3-А, ) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року по справі №199/8368/18 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року, у справі №199/8368/18.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.03.2007 року ОСОБА_2 уклав з ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник: ПАТ «ОТП Банк») кредитний договір №СМ-SМЕ301/067/2007, за умовами якого банк надає, а позичальник приймає кредит для придбання нерухомого майна у сумі 60 000 доларів США, з фіксованим відсотком 6,0% річних та плаваючою процентною ставкою FIDR зі строком повернення його до 13.03.2017 року (а.с. 25-30, т. 1).

13 березня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, між позивачем ( ОСОБА_1 ) та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») було укладено іпотечний договір № РМ-SМЕ301/067/2007, за яким позивачем було надано в іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, загальною площею 58,7 кв.м., АДРЕСА_4 , що належало їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06.02.2007 приватним нотаріусом ДМНО Зайченко І.А. за реєстровим №790 (а.с.31-32, 51-54 т. 1).

25 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, за умовами якого останньому було відступлене право грошової вимоги на кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за укладеними банком кредитними договорами.

Згідно додатку №1 до договору факторингу від 25.12.2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступлене право вимоги за укладеним договором із ОСОБА_2 (третя особа-1) із зазначенням кредитної заборгованості у сумі 18947,74 доларів США, як заборгованості за кредитом та 1438,05 доларів США, як заборгованості за відсотками. Розмір фінансування фактором за вказаним договором склав 136 762 грн. 79 коп.

Укладаючи договір іпотеки, сторони за ним погодили шляхи позасудового врегулювання, які має право самостійно обрати Іпотекодержатель (стаття 6 зазначеного договору (а.с. 52-53 т.1).

Також, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 13.03.2007 року №СМ-SМЕ301/067/2007 в розмірі 20385,79 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 450322,10 грн., що складається з: кредиту в розмірі 18947,74 долари США; несплачених відсотків в розмірі 1438,05 доларів США.; а також витрати по сплаті судового збору в сумі 6754,98 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2017 року, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2016 року змінено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 450320 грн. 06 коп. заборгованості за кредитним договором , в тому числі 418553 грн. 68 коп. заборгованості за кредитом та 31766 грн. 38 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 6754 грн. 80 коп. на повернення судових витрат (а.с.63-64, т. 1).

09 серпня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «АНСУ» було укладено договір факторингу № 09/08/18 та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № РМ- SМЕ301/067/2007 (майнова порука), відповідно до яких ТОВ «АНСУ» набуло права первісного кредитора за договором іпотеки на вищевказане нерухоме майно (а.с.66-70, т. 1).

03 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. здійснено державну реєстрацію права власності ТОВ «АНСУ» на предмет іпотеки: нежиле приміщення, загальною площею 58,7 кв.м., АДРЕСА_4 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43328040 від 03.10.2018 року 15:43:50, номер запису про право власності: 28218791 від 03.10.2018 року 12:09:33 (а.с.78, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Втім, зобов`язання з боку ОСОБА_2 за кредитним договором №СМ-SМЕ301/067/2007 від 13.03.2007 не виконано, як і не виконано також рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2016 року, змінене рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за зазначеним кредитним договором в розмірі 450 320,81 грн. (а.с.18-19, 20-24, т. 1).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 35 даного Закону в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

За змістом іпотечного договору (п. 6.2) іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин:

-несплати боржником іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі;

-порушення іпотекодавцем будь-якого із їх зобов`язань за ст. 5 цього договору;

-інших обставин, передбачених чинним законодавством.

У позасудовому порядку право власності на предмет іпотеки набувається за наявності таких обставин (пункти 6.2, 6.4.1 договору іпотеки):

-надіслання іпотекодержателем іпотекодавцю письмового повідомлення про: порушення обов`язків; вимога про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк; попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки;

-сплив тридцятиденного строку;

-залишення іпотекодавцем протягом цього строку зобов`язань, передбачених у повідомленні, невиконаними;

-іпотекодержателем направлено вимогу про передачу предмета іпотеки іпотекодавцю;

-право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язань, вказаному в іпотечному повідомленні.

Тобто передача іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки є умовою звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що товариством було порушено вимоги договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки та в матеріалах реєстраційної справи №101 відсутні відомості про направлення й отримання позивачем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог. Разом з тим, ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною умовою і повинна погоджуватися з власником майна.

Посилання апелянта, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, не враховано положення ч. 5 ст. 37 Закону України Про іпотеку, що має статус спеціального Закону стосовно регулювання іпотечних відносин, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Твердження апелянта, що судом першої інстанції не було враховано, що ТОВ АНСУ набуло право власності на спірне нерухоме майно на законних підставах, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем було порушено вимоги договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки та в матеріалах реєстраційної справи №101 відсутні відомості про направлення й отримання позивачем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог. Разом з тим, ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною умовою і повинна погоджуватися з власником майна.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича