Ухвала

17 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 490/7038/19

провадження № 61-12930ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,

Шиповича В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила стягнути щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 18 000 грн щомісячно, починаючи з червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду в межах платежу по аліментам за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня

2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн, щомісячно, починаючи з 03 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у сумі платежу за один місяць звернуто до негайного виконання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2020 року залишено без змін.

26 серпня 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подала касаційну скаргу (надійшла 31 серпня 2020 року) на рішення Заводського районного суду

м. Миколаєва від 17 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, у якій представник заявника просить скасувати оскаржуване судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню,

а саме - справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Верховний Суд, дослідивши доводи касаційної скарги, оскаржене судове рішення, в якому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем обґрунтованості своїх вимог, з таким твердженням заявника не погоджується і вважає його безпідставним.

Випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва

від 17 березня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду

від 22 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович