КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 756/3068/20 Головуючий у І-й інстанції - Майбоженко А.М.
апеляційне провадження № 22-ц/824/8323/2020 Доповідач Заришняк Г.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року в справі за поданням державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Ю.Ю. звернулася в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа.

Своє подання обґрунтовує тим, що на виконанні у Оболонському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП № 51641644 з примусового виконання виконавчого листа № 755/6330/16-ц, виданого 30.05.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ОСОБА_5 боргу у загальному розмірі 1 597 612,04 грн.

Зазначила, що ОСОБА_3 боржник ухиляється від виконання рішення суду, у встановлені законодавством строки суму боргу не сплатила.

Вжитими заходами виявлено належну боржнику ОСОБА_3 частку у квартирі АДРЕСА_1 , де зареєстрована малолітня дитина. Іншого майна або коштів, на які можливо звернути стягнення не встановлено. Боржник не працює, пенсію не отримує. Протягом 2019-2020 років боржником здійснено ряд нерегулярних платежів, спрямованих на виконання рішення суду у сумі 6 135 грн.

При цьому, боржник неодноразово протягом 2016-2020 років виїжджає за межі території України.

З цих підстав просила задовольнити подання та тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон боржника - ОСОБА_3 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року у задоволенні подання державного виконавця - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просять ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення подання державного виконавця.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали.

Інші учасники справи правом подачі відзиву не скористались.

В судовому засідання суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечив, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причину своє неявки суд не повідомили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості подання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи і це було встановлено судом, що на виконанні у Оболонському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП № 51641644 з примусового виконання виконавчого листа № 755/6330/16-ц, виданого 30.05.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2016 р. про видачу виконавчих листів щодо виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації «Правова гільдія України» від 18.03.2016 р. про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу у загальному розмірі 1 597 612,04 грн.

Виконавче провадження було відкрито 14.07.2016 року.

14.09.2018 р. на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 16.07.2018 р. проведено зміну стягувача у виконавчому провадженні з ОСОБА_5 на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що на момент звернення до суду з даним поданням - рішення не виконано.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

За правилом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов`язань - до виконання цих зобов`язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру неподання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; своєчасно не з`являтися на вимогу виконавця; не надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадив осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нею відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії», рішення від 26 листопада 2009(заява № 34383/03), ЄСПЛ підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином:

увідношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, у параграфі 49 суд зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див.рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії», (Napijalo v Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (Див.рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Itali), скарга № 32190/96, §96, ECHR 2003- IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlsk v. Hungary), скарга № 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії» § 121).

З матеріалів справи вбачається, що доказів повідомлення боржниці ОСОБА_3 щодо відкриття виконавчого провадження у справі не має.

Наявність в матеріалах справи листів на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про направлення їм копій постанов про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2016 року, про арешт майна боржника від 08 серпня 2016 року та про виклик державного виконавця не свідчить про отримання ОСОБА_3 зазначених постанов та викликів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про отримання нею зазначених документів.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилався на те, що ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов`язань полягає у її бездіяльності щодо повернення в повній мірі коштів, визначених у рішенні третейського суду, відсутності майна, за рахунок якого можна задовольнити вимоги стягувачів.

Однак, обставини, на які посилається державний виконавець, об`єктивно не підтверджені матеріалами виконавчого провадження.

Судом встановлено, що 02.11.2018 року представник боржника вперше з`явився до державного виконавця з приводу даного виконавчого провадження.

Відомостей про те, що до цієї дати боржник була належним чином повідомлена про виконавче провадження матеріали цього провадження не містять.

Тобто, не надано доказів про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження та строком його добровільного виконання.

З матеріалів справи таж слідує, що ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 26.03.2019 року відмовлено у задоволенні подання державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві Величко Р.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 . Відмовляючи у задоволенні подання, суд виходив із того, що державним виконавцем не доведено факт ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, а також того, що боржник отримала постанову про відкриття виконавчого провадження, мала реальну можливість добровільно виконати рішення суду.

Після цього, державним виконавцем 22.01.2020 року направлено виклик боржнику про явку на 05.02.2020 року, який нею не отриманий.

Крім того, 22.01.2020 року винесено постановупро арешт коштів боржника, яку направлено для виконання до банківських установ.

Будь-яких інших виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення третейського суду державним виконавцем не вчинялось.

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, вказаного в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

З матеріалів справи також слідує, що боржницею ОСОБА_3 27 лютого 2020 року в рахунок погашення заборгованості по виконавчому листу №755/6330/16-ц від 30 травня 2016 року у виконавчому провадженні №51641644 було сплачено 1200 грн. (а.с.59 т.2), 25 квітня 2019 року сплачено 2500 грн. (а.с.91 т.2), 22 жовтня 2019 року - 1450 грн. (а.с.93 т.2), що в свою чергу не свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Державним виконавцем не надано суду належних та достовірних доказів, які б свідчили про ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання покладених на неї судовим рішенням обов`язків, що боржник мала можливість сплатити кредиторам кошти, але свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам норм процесуального права й не може бути скасована з підстав, приведених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції свідомо були перекручені обставини справи, внаслідок чого, начебто, матеріали виконавчого провадження не містять підстав для задоволення подання, не заслуговують на увагу оскільки спростовуються зібраними у справі доказами.

Будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань, та доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання судового рішення - виконавцем суду не надано.

Дані щодо перетину боржником державного кордону України не є доказом її ухилення від виконання рішення суду та про наміри залишити Україну з метою ухилення від виконання рішення суду, оскільки право на вільне пересування гарантоване Конституцією України.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 21 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді: