КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/379/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року місто Київ

справа №761/21489/18

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О., повний текст рішення складено 30 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання неправомірними дій, визнання недійсними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрнафта», в якому з урахуванням уточнених вимог просив:

визнати неправомірними дії ПАТ «Укрнафта»;

визнати недійсними та скасувати накази ПАТ «Укрнафта», а саме:

№155 від 29 вересня 2017 року;

№185 від 24 листопада 2017 року «Про зміни в структурі ПАТ «Укрнафта»;

№11 від 31 січня 2018 року «Про зміни в організаційній структурі структурних одиниць ПАТ «Укрнафта»»;

№14 від 12 лютого 2018 року «Про зміни в організаційній структурі нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта»;

визнати недійсними та скасуватинакази НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», а саме:

№344 від 15 лютого 2018 року «Про зміни в організаційній структурі та штатному розписі»;

№4-АГП від 16 лютого 2018 року «Про створення робочих комісій по інвентаризації та прийому-передачі ТМЦ у матеріально-відповідальних осіб ЦТТ та ВСР, ЗП та ГО НГВУ «Долинанафтогаз»;

№26-АГП від 02 квітня 2018 року «Про внесення змін до наказу 4-АГП від 16 лютого 2018 року «Про створення робочих комісій по інвентаризації та прийому-передачі ТМЦ у матеріально-вілповідальних осіб ЦТТ та ВСР, ЗП та ГО НГВУ «Долинанафтогаз»;

№790-к від 16 квітня 2018 року «Про затвердження акту простою».

В обґрунтування вимог посилався на те, що він перебуває з відповідачем у трудових відносинах, що підтверджується записами у його трудовій книжці.

Вказував, що відповідач порушує його право на працю, оскільки не забезпечує згідно укладеного трудового договору умовами праці необхідними для виконання ним роботи, що призвело до встановлення з 21 лютого 2018 року простою.

Зауважував, що простій відповідачем встановлено без належних на те підстав, оскільки зокрема зупинення роботи не відбулося, нафтогазовидобувне управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» працює у штатному режимі, посади зазначені у простої працівників на даний час існують.

Вважає, що оскаржувані накази відповідача були винесені в порушення ст.ст.21, 34, 40, 49-4 КЗпП України, ст.22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 20 ЗУ «Про зайнятість населення», п.9.2.3, 25, 26 статуту ПАТ «Укрнафта».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» №790-к «Про затвердження акту простою» від 16 квітня 2018 року.

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ПАТ «Укрнафта» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків оскаржуваного рішення дійсним обставинам справи, просив:

рішення суду скасувати повністю та залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрнафта» про визнання наказів недійсними та їх скасування;

рішення суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким відмовити позивачу повністю в задоволені позовної заяви в частині визнання незаконним наказу Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» №790-к «Про затвердження акту простою» від 16 квітня 2018 року.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції, приймаючи до розгляду та відкриваючи провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 подану від імені представника ОСОБА_2 залишив поза увагою те, що до даної позовної заяви не було долучено ні довіреності, ні ордера на підтвердження повноважень представника ОСОБА_2 .

Зазначав, що відповідач, реалізуючи своє право, передбачене ч.3 ст.64 ГК України на визначення організаційної структури підприємства та встановлення чисельності працівників і штатного розпису, видав наказ від 15 лютого 2018 року №344-к «Про зміни в організаційній структурі та штатному розписі», яким виключив з організаційної структури цех технологічного транспорту та виключив з штатного розпису посаду, яку обіймав позивач - начальник автоколони Автоколона №1 Цех технологічного транспорту.

Вказував, що як наслідок у відповідача виникли обставини, а саме: відсутність цеху технологічного транспорту та відсутність посади начальника автоколони Автоколона №1 Цеху технологічного транспорту, що є наслідком відсутності організаційних умов для можливості подальшого виконання позивачем роботи за його посадою.

Зауважував, що оскільки, відповідач не міг забезпечити організаційні умови для подальшої роботи позивача, останньому, обґрунтовано та законно було оформлено простій, про що було видано акт простою №2-П від 16 квітня 2018 року та наказ №790-к від 16 квітня 2018 року «Про затвердження акту простою».

Посилався на те, що з моменту оформлення позивачу простою, виконання його функцій та службових обов'язків, як начальника Автоколони №1 Цеху технологічного транспорту, відповідачем не передавалось та не делегувалось жодному іншому працівнику, оскільки в організаційній структурі НГВУ «Долинанафтогаз» вже не існувало ні Автоколони №1, ні Цеху технологічного транспорту.

Зазначав, що з моменту оформлення позивачу простою, відповідачем не надавалось йому жодного виробничого чи організаційного завдання, а відповідно позивачем жодної трудової діяльності не виконувалось, як і не виконувалось будь-якої іншої роботи.

Вказував, що суд першої інстанції не встановив та не перевірив, що позивач погодився з простоєм, оскільки виконував і дотримувався умов простою, а саме з моменту початку простою, приходив до адмінкорпусу НГВУ «Долинанафтогаз» кожного понеділка і розписувався в журналі обліку простоїв.

Посилався на те, що будь-яких намірів чи дій зі сторони позивача виконувати роботу кожного робочого дня в робочий час з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. в період простою, останнім не здійснювалось.

Зазначав, що ні в позовній заяві, ні в уточненій позовній заяві жодним чином не зазначено будь-які обставини в обґрунтування скасування саме наказу №790-к від 16 квітня 2018 року «Про затвердження акту простою».

Вказував, що суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення безпідставно застосував норми матеріального права, а саме: п.1 ч.1 та ч.2 ст.40, ч.1 та ч.2 ст.42, ч.1 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України та п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки дані норми матеріального права врегульовують правові відносини із звільнення працівника, що в даному спорі не був предметом поданої позовної заяви.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Судове засідання, призначене на 03 березня 2020 року о 14.00 год. проводилося в режимі відеоконференції відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вказаних підстав.

Позивач та його представник у судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року в частині позовних вимог позивача про визнання неправомірними дій відповідача, визнання недійсними та скасування наказів, у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено апелянтом не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині задоволених позовних вимог про визнання незаконним наказу Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» №790-к «Про затвердження акту простою» від 16 квітня 2018 року.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання незаконним наказу Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» №790-к «Про затвердження акту простою» від 16 квітня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Укрнафта» не надано доказів того, що у відповідача, як у роботодавця виник простій, викликаний відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами та доказів дотримання положення ч.2 ст.34 КЗпП України.

При цьому, суд посилався на статті ч.ч.1, 2 ст.40, ч.ч.1, 2 ст.42, ч.ч.1, 3 ст.49-2КЗпП України та п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював у Нафтогазовидобувному управлінні «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» на посаді начальник колони Автоколона №1 в підрозділі - цех технологічного транспорту.

29 вересня 2017 року ПАТ «Укрнафта» було видано наказ №155, відповідно до якого з метою вдосконалення організації структури ПАТ «Укрнафта», підвищення ефективності та продуктивності праці з 02 жовтня 2017 року внесено зміни в організаційні структури нафтогазовидобувних управлінь та газопереробних заводів ПАТ «Укрнафта».

24 листопада 2017 року відповідачем було видано наказ №185 «Про зміни в структурі ПАТ «Укрнафта», згідно якого з метою вдосконалення структури ПАТ «Укрнафта», підвищення ефективності та продуктивності праці з 25 листопада 2017 року були створені ряд управлінь.

31 січня 2018 року ПАТ «Укрнафта» видано наказ №11 «Про зміни в організаційній структурі структурних одиниць ПАТ «Укрнафта», відповідно до якого з 01 лютого 2018 року внесено зміни у організаційну структуру відповідача.

12 лютого 2018 року відповідачем видано наказ №14 «Про зміни в організаційній структурі нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз ПАТ «Укрнафта», відповідно до якого з 16 лютого 2018 року у нафтогазовидобувному управлінні «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» створено групу транспортних сервісів (Долинський регіон) та підпорядковано її керівнику структурної одиниці.

15 лютого 2018 року ПАТ «Укрнафта» видано наказ №344-к «Про зміни в організаційній структурі та штатному розписі», відповідно до п.1 якого- виключено із організаційної структури НГВУ «Долинанафтогаз» з 25 травня 2018 року, зокрема, цех технічного транспорту та відповідно до п.2 якого виключено зі штатного розпису НГВУ «Долинанафтогаз» з 25 травня 2018року, зокрема, посаду: начальникаколониАвтоколона №1 Цех технологічного транспорту.

16 лютого 2018 року відповідачем було видано наказ №4-АГП «Про створення робочих комісій по інвентаризації, прийому - передачі ТМЦ у матеріально - відповідальних осіб ЦТТ та ВСР ЗП та ГО НВГУ «Долинанафтогаз».

02 квітня 2018 року відповідачем було видано наказ №26-АГП «Про внесення змін до наказу №4-АГП «Про створення робочих комісій по інвентаризації, прийому - передачі ТМЦ у матеріально - відповідальних осіб ЦТТ та ВСР ЗП та ГО НВГУ «Долинанафтогаз».

Згідно попередження про наступне звільнення ПАТ «Укрнафта» від 02 квітня 2018 року начальника колони Автоколона №1 Цех технологічного транспорту ОСОБА_1 було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади через 2 місяці з моменту вручення цього повідомлення та запропоновано позивачу вакантні посади, що існували у ПАТ «Укрнафта» на дату вручення цього повідомлення.

З зазначеним попередженням позивач ознайомився 04 квітня 2018 року, про що свідчить його особистий підписна попередженні.

З інвентаризаційного опису необоротних активів на 02 квітня 2018 року вбачається, що інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, за які відповідав позивач розпочалася 02 квітня 2018 року та закінчилася 13 квітня 2018 року та ОСОБА_1 здав, а ОСОБА_3 прийняв товарно-матеріальні цінності.

16 квітня 2018 року відповідачем було складено Акт №2-П, відповідно до якого в результаті зміни в організаційній структурі НГВУ «Долинанафтогаз», відсутності організаційних та виробничий умов, необхідних для виконання посадових обов`язків, розпочався простій працівників нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» та запропоновано встановити початок простою для позивача з 08.00 год. 18 квітня 2018 року.

16 квітня 2018 року ПАТ «Укрнафта» видано наказ №790-к «Про затвердження акту простою», в якому зазначено, що у зв`язку зі змінами в організаційній структурі НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» та відсутністю організаційних і виробничих умов для виконання посадових обов`язків працівників, в тому числі позивача, відповідачем було прийнято рішення про затвердження Акту простою №2-П та встановлено початок простою для ОСОБА_1 з 18 квітня 2018 року.

Підставою видачі вказаного наказу зазначено: Акт простою №2-П від 16 квітня 2018 року та наказ від 15 лютого 2018року №344-к «Про зміни в організаційній структурі та штатному розписі».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що наказ №790-к від 16 квітня 2018 року «Про затвердження акту простою» був винесений відповідачем в порушення норм КЗпП України, а тому він повинен бути визнаний судом недійсним та скасований.

Відповідно до положень ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з виключенням із організаційної структури НГВУ «Долинанафтогаз» з 25 травня 2018 року цеху технічного транспорту та посади начальника колони Автоколони №1 Цеху технічного транспорту у відповідача були відсутні організаційні умови для можливості подальшого виконання позивачем своїх функціональних обов`язків за посадою начальника колони Автоколони №1.

У зв`язку зі змінами в організаційній структурі НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» та відсутністю організаційних і виробничих умов для виконання посадових обов`язків позивача, відповідачем було прийнято рішення про затвердження Акту простою №2-П та встановлено початок простою для ОСОБА_1 з 18 квітня 2018 року.

Оскільки простій виник не з вини працівника, то відповідачемправомірно було складено акт простою №2-П від 16 квітня 2018 року та наказ №790-к від 16 квітня 2018 року «Про затвердження акту простою».

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача вказував на те, що з моменту оформлення позивачу простою, виконання його функцій та службових обов`язків, як начальника автоколони Автоколона №1 Цеху технологічного транспорту не передавалось та не делегувалось жодному іншому працівнику, оскільки в організаційній структурі НГВУ «Долинанафтогаз» вже не існувало ні Автоколони №1, ні Цеху технологічного транспорту. Зазначав, що з моменту оформлення ОСОБА_1 простою, відповідачем не надавалось йому жодного виробничого чи організаційного завдання, а відповідно позивачем жодної трудової функції не виконувалось, як і не виконувалось будь-якої роботи.

Позивач у судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що дійсно в момент оформлення простою ні Автоколони №1, ні Цеху технологічного транспорту не існувало. Працівників Автоколони №1 було переведено на інші посади. Вказував, що після запровадження простою він один раз на тиждень приходив на робот, розписувався в журналі обліку простоїв та спочатку отримував плату в розмірі 2/3 від заробітної плати, а в подальшому він був переведений на іншу посаду.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об`єднань у ч.3 ст.64 ГК України.

Тобто право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, тому доцільність скорочення чисельності або штату працівників судом не обговорюється, оскільки вирішення даного питання стосується внутрішньогосподарської діяльності підприємства.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем під час видання наказу №790-к від 16 квітня 2018 року «Про затвердження акту простою» були дотримані вимоги трудового законодавства, оскільки вказаний наказ було видано як результат відсутності організаційних та технічних умов необхідних для виконання позивачем своїх трудових обов`язків начальника колони Автоколони №1 Цеху технічного транспорту, що викликані зміною організаційної структури ПАТ «Укрнафта» та виключенням із штатного розпису посади позивача.

А відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» №790-к «Про затвердження акту простою» від 16 квітня 2018 року, отже рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним вказаного наказу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

При цьому, як вбачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, задовольняючи вимоги про визнання незаконним наказу Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» №790-к «Про затвердження акту простою» від 16 квітня 2018 року, суд послався на статті ч.ч.1, 2 ст.40, ч.ч.1, 2 ст.42, ч.ч.1, 3 ст.49-2КЗпП України та п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказані норми права регулюють правовідносини щодо звільнення працівника.

Однак, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 не заявлялися вимоги про поновлення на роботі, у зв`язку з незаконним звільненням, а відтак вони не були предметом розгляду, отже, посилання суду першої інстанції на вказані положення є помилковим, оскільки не регулюють спірні правовідносини.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, приймаючи до розгляду та відкриваючи провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 подану від імені представника ОСОБА_2 залишив поза увагою те, що до даної позовної заяви не було долучено ні довіреності, ні ордера на підтвердження повноважень представника ОСОБА_2 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4, 8 ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами:

1) довіреністю фізичної або юридичної особи;

2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках іншою особою.

Відповідно до п.п.11 п.16-1 Розділу XV Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Конституції України»(щодо правосуддя)», з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Положеннями ч.4 ст.62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2018 року позивачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 звернулися до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ «Укрнафта», ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Долинанафтогаз» про визнання недійсними та скасування наказів.

Позовна заява була підписана від імені позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 представником ОСОБА_7 , а від імені позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 представником ОСОБА_2 .

На підтвердження повноважень подавати та підписувати від імені ОСОБА_1 позовну заяву, ОСОБА_2 було надано договір про надання правової допомоги №39 від 20 квітня 2018 року та ордер серії ІФ №058159.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ПАТ «Укрнафта», ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Долинанафтогаз» про визнання недійсними та скасування наказів були роз`єднані в окремі самостійні провадження.

У судовому засіданні апеляційного суду, представник позивача пояснив, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 були роз`єднані в окремі самостійні провадження, а тому копію договору про надання правової допомоги №39 від 20 квітня 2018 року та ордеру серії ІФ №058159 було підшито у іншу справу.

При цьому, у судовому засіданні апеляційного суду 11 лютого 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи заяви, з якої вбачається, що він звертався до Шевченківського районного суду міста Києва для ознайомлення з матеріалами справи №761/17571/18 з метою виявлення, в якій справі знаходиться оригінал договору на ордер щодо представлення інтересів ОСОБА_1 у справі після роз`єднання та надав оригінал ордеру серії ІФ №058159 від 04 травня 2018 року, згідно якого ОСОБА_1 уповноважував ОСОБА_2 бути його представником у всіх судових інстанціях України.

Таким чином, враховуючи те, щопредставником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було надано документи, які підтверджували право ОСОБА_2 на підписання та подачу позовної заяви в інтересах ОСОБА_8 , а відтак підстави для залишення без розгляду позову ОСОБА_8 відсутні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» - задовольнитичастково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» №790-к «Про затвердження акту простою» від 16 квітня 2018 року та про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь держави судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання незаконним наказу Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» №790-к «Про затвердження акту простою» від 16 квітня 2018 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», місцезнаходження: місто Київ, Несторівський провулок, 3-5, судові витрати понесені за подання апеляційної скарги у розмірі 1057 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: