Справа № 2-1031/11
Провадження № 22-ц/801/897/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романов П. Ф.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 рокуСправа № 2-1031/11м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянув цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2011 року про забезпечення позову постановлену місцевим судом під головуванням судді Романова П.Ф., дата виготовлення повного тексту ухвали невідома,

встановив:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 9359 доларів 99 центів США.

Водночас позивач з метою забезпечення даного позову просив суд вжити заходи забезпечення позову, наклавши арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і обмежити їх у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх зобов`язань.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2011 року заяву задоволено частково.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх зобов`язань.

Відмовлено ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні заяви в частині накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не надано відомостей про грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам на праві власності, його місцезнаходження. Разом з тим, суд вважав, що виїзд за кордон відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 може утруднити або унеможливити виконання рішення суду по даній цивільній справі у випадку задоволення позову, у зв`язку із чим задоволив вимоги в цій частині.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мишковська Тетяна Миколаївна подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2011 року в задоволеній її частині та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що заявник про існування вказаного обмеження на підставі ухвали Могилів-Подільського суду Вінницької області вона дізналася в лютому 2020 року з відповіді Могилів-Подільського прикордонного загону про відмову в перетині державного кордону України. Доказів її повідомлення про час та місце судового розгляду в матеріалах справи немає. Вважає, що на час розгляду вказаної справи суд першої інстанції не міг застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов`язань, оскільки вказані правові норми в процесуальному кодексі були відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині обмеження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України, тому в іншій частині рішення суду в силу ст.367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції частково не відповідає зазначеним вимогам.

За нормами ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення оскарженої ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Способи забезпечення позову на той час були визначені ч.1 ст.152 ЦПК України в редакції, що діяла на той час, і обмеження особи у праві виїзду за межі України у переліку способів забезпечення позову було відсутнє.

Частина друга статті 152 ЦПК України в редакції 2011 року надавала суду у разі необхідності право забезпечувати позов й іншими видами забезпечення позову крім тих, що вказані в частині першій статті.

Статтею 33 Конституції України від 28 червня 1996 року кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України № 3857-XII від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (надалі Закон) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон і встановлює порядок розв`язання спорів в цій сфері.

Частиною 2 ст.6 Закону в редакції станом на 13 жовтня 2011 встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених п.1-9 ч.1 даної статті, зокрема,п.2 - коли діють неврегульовані аліментні, договірні та інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; та п.8 - коли щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі.

З зазначеної норми Закону не вбачається, що саме за ухвалою суду громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон і статтею 8 Закону чітко визначено, що у випадку відмови компетентним органом громадянину України у виїзді за кордон з підстав, передбачених п. 1,2,6-8 ст.6 Закону, така відмова може бути оскаржена у судовому порядку.

Таким чином, в Цивільному процесуальному кодексі України була відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст. ст. 151 - 153 ЦПК України, застосувати такий захід забезпечення позову як тимчасове обмеження у виїзді за межі України у зв`язку з порушенням у суді цивільної справи, тому застосування судом першої інстанції зазначеного способу забезпечення позову є порушенням норм Цивільного процесуального кодексу України та виходом за межі своїх процесуальних повноважень. Тому такі ухвали суду щодо застосування вказаного способу забезпечення позову підлягають скасуванню.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції, звертає увагу на те, що ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2011 року поряд з ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України також і ОСОБА_2 .

З поданої апеляційної скарги вбачається, що адвокат Мишковська Т.М. просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, однак остання представляє інтереси лише ОСОБА_3 на підставі ордера серії ВН № 138248 на надання правової допомоги (а.с. 81), а тому вимога представника ОСОБА_4 щодо іншого відповідача є некоректною.

Разом з тим, з поданої ПАТ КБ «Приватбанк» заяви про забезпечення позову (а.с. 7-8) вбачається, що позивачем вимога про обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_2 не ставилась, на що суд першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали суду не звернув уваги.

Отже, приймаючи ухвалу про часткове задоволення заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову, суд першої інстанції в порушення вимог частини 1 ст. 13 ЦПК України, вийшов за межі заявлених вимог в частині обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України щодо якого така вимога не заявлялась.

З огляду на обставини справи, враховуючи, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України), колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що рішення суду в частині обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України також підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2011 року в задоволеній її частині постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мишковської Т.М. підлягає до задоволення, оскаржувана ухвала суду в частині обмеження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про забезпечення позову в частині обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни задовольнити.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2011 року в частині обмеження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову в частині обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета