Постанова

Іменем України

04 березня 2020 року

м. Київ

справа № 1527/2-497/11

провадження № 61-16561св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (як правонаступниця померлого ОСОБА_5 ) , ОСОБА_6 (як правонаступник померлого ОСОБА_5 ),

треті особи: Одеська міська рада, Інспекція архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_5 ,Управління земельних ресурсів Одеської міської ради,

розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_7 , - адвоката Гусельщикової Марини Анатоліївни, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_7 , - адвоката Гусельщикової Марини Анатоліївни,здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2008 року Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради (далі - УАМ ОМР) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Одеська міська рада (далі - ОМР), Інспекція архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Одеської міської ради (далі - Інспекція), про знесення об`єкту самочинного будівництва.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач без дозвільних документів на проектування на проведення будівельних робіт, самочинно розпочала будівництво спірного житлового будинку, на приписи УАМ ОМР та Інспекції щодо знесення самочинного будівництва не реагує.

Просило суд, зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва - незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 .

У листопаді 2008 року УАМ ОМР звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада, про приведення об`єкту у попередній стан, знесення об`єкту самочинного будівництва.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач самочинно розпочав реконструкцію спірного житлового будинку, на попередження щодо припинення самовільного будівництва не реагує.

Просило суд, зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок провести відповідну перебудову самочинно реконструйованого житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у попередній стан, згідно із технічною документацію, зареєстрованою у КП «ОМБТІ та РОН», у тому числі шляхом знесення самочинного збудованого другого поверху.

У січні 2009 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зобов`язання не перешкоджати у здійсненні права власності, зобов`язання демонтувати самовільну будівлю, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що всупереч порядку користування, який склався між співвласниками, ОСОБА_3 разом зі своїм братом ОСОБА_5 у лютому 2008 року, без складання проектної документації і без отримання дозволу на проведення будівельних робіт, здійснила самочинне будівництво нового будинку безпосередньо на межі частини домоволодіння, належного ОСОБА_1 , що порушило його права власності, а також становить загрозу життю та його здоров`ю та членів його родини. Внаслідок самочинного будівництва (обвалу будівельних лісів) був травмований його неповнолітній син ОСОБА_8 , якому на той час було 4 роки.

Просили суд, зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у праві власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 частиною домоволодіння по АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати конструктивні елементи самочинної будівлі по АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_3 і ОСОБА_5 знести за власний рахунок самочинне будівництво - незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 матеріальну й моральну шкоди.

У червні 2008 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Управління земельних ресурсів Одеської міської ради (далі - Управління) про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і домоволодінням.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона за договором дарування від 14 грудня 2006 року, є власником 47/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 513 кв.м. Вони з ОСОБА_1 домовились про користування земельними ділянками, відповідно ОСОБА_1 користувався земельною ділянкою площею 272 кв.м, а вона 241 кв.м. У квітні 2008 року відповідач заявив їй, що бажає встановити паркан, проти чого вона заперечувала, однак 21 квітня 2008 року, під час її перебування на лікуванні, відповідач вирубав виноград і самовільно встановив високий шиферний паркан висотою більш ніж 2 м, захопивши значно більшу частину земельної ділянки.

Просила суд, зобов`язати ОСОБА_1 усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом знесення ОСОБА_1 самочинного будівництва - двоповерхового будинку по АДРЕСА_1 , визнати незаконним свідоцтво від 02 грудня 2009 року № 15001387 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації з підстав того, що будівництво вищевказаного будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності на свою частину земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2013 року позовні вимоги УАМ ОМР до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб - ОМР, Інспекції, ОСОБА_5 про знесення об`єкту самочинного будівництва, а також за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зобов`язання не перешкоджати у здійсненні права власності, про зобов`язання демонтувати самовільну будівлю - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 знести за власний рахунок частину житлового буд. літ. «Д» буд. АДРЕСА_1 , а саме: приміщення № 2-6, площею 27,3 кв.м, літ. № 1-6, площею 24,6 кв.м, літ. № 2-11, площею 24,5 кв.м.

В задоволенні позовних вимог УАМ ОМР, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення інших житлових приміщень буд. літ. «Д» буд. АДРЕСА_1 - відмовлено.

Позовні вимоги УАМ ОМР до ОСОБА_1 , третя особа - ОМР про приведення об`єкту у попередній стан, знесення об`єкту самочинного будівництва - залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа -Управління, про визначення порядку користування земельною ділянкою та про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та власністю, знесення об`єкту самочинного будівництва - залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги УАМ ОМР до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб - ОМР, Інспекції, ОСОБА_5 про знесення об`єкту самочинного будівництва, а також за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зобов`язання не перешкоджати у здійсненні права власності, про зобов`язання демонтувати самовільну будівлю суд першої інстанції виходив із встановленого факту самочинного будівництва ОСОБА_3 житлового будинку без дозвільних документів та належним чином затвердженого проекту на будівництво.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог УАМ ОМР, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення інших житлових приміщень буд. літ. «Д» буд. АДРЕСА_1 ; УАМ ОМР до ОСОБА_1 , третя особа - ОМР про приведення об`єкту у попередній стан, знесення об`єкту самочинного будівництва; ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа -Управління, про визначення порядку користування земельною ділянкою та про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та власністю, знесення об`єкту самочинного будівництва; ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Не погодившись із цим рішенням, представник ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , - адвокат Гусельщикова М. А. подала апеляційну скаргу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 - адвоката Гусельщикової М. А. на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2013 року закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судовими рішеннями питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 не вирішувалися, тому апеляційне провадження за її апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

04 вересня 2019 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду засобами поштового зв`язку від представника ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітньої ОСОБА_7 ,- адвоката Гусельщикової М. А. надійшла касаційна скарга на ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 липня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга, крім іншого, мотивована тим, щоапеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження у справі, не врахувавши при цьому, що до правонаступників ОСОБА_5 - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перейшли всі права та обов`язки відповідача.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи своєї позиції щодо касаційної скарги не висловили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

01 жовтня 2019 року матеріали цивільної справи № 1527/2-497/11 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що у жовтні 2008 року Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради (далі - УАМ ОМР) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Одеська міська рада (далі - ОМР), Інспекція архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Одеської міської ради (далі - Інспекція), про знесення об`єкту самочинного будівництва.

У листопаді 2008 року УАМ ОМР звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Одеська міська рада, про приведення об`єкту у попередній стан, знесення об`єкту самочинного будівництва.

У січні 2009 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зобов`язання не перешкоджати у здійсненні права власності, зобов`язання демонтувати самовільну будівлю, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

У червні 2008 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Управління земельних ресурсів Одеської міської ради (далі - Управління) про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і домоволодінням.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2013 року позовні вимоги УАМ ОМР до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб - ОМР, Інспекції, ОСОБА_5 про знесення об`єкту самочинного будівництва, а також за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про зобов`язання не перешкоджати у здійсненні права власності, про зобов`язання демонтувати самовільну будівлю - задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 знести за власний рахунок частину житлового будинку літ. «Д» будинку АДРЕСА_1 , а саме - приміщення № 2-6, площею 27,3 кв.м, літ. № 1-6, площею 24,6 кв.м, літ. № 2-11, площею 24,5 кв.м.

В задоволенні позовних вимог УАМ ОМР, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про знесення інших житлових приміщень будинку « АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 - відмовлено.

Позовні вимоги УАМ ОМР до ОСОБА_1 , третя особа -ОМР про приведення об`єкту у попередній стан, знесення об`єкту самочинного будівництва -залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа -Управління, про визначення порядку користування земельною ділянкою та про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та власністю, знесення об`єкту самочинного будівництва - залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2013 року апеляційну скаргу УАМ ОМР задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2013 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову УАМ ОМР до ОСОБА_3 про знесення об`єкту самочинного будівництва і в цій частині ухвалено нове рішення про задоволення позову, яким зобов`язано ОСОБА_3 знести за власний рахунок об`єкт самочинного будівництва - житловий будинок по АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2013 року залишено без змін.

18 серпня 2017 року представник ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , - адвокат Гусельщикова М. А. подала апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2013 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 вересня 2017 року за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 липня 2019 року замінено сторону у справі - померлого 29 квітня 2017 року відповідача у справі ОСОБА_5 його правонаступниками: ОСОБА_4 і ОСОБА_6 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах і в інтересах малолітньої ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - адвоката Гусельщикової М. А. на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2013 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті другій Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункт 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Ухвалюючи 18 липня 2019 року рішення про закриття апеляційного провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, апеляційний суд послався на те, що судовими рішеннямпитання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не вирішувалися, тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою підлягає закриттю.

З таким висновком суду погодитися не можливо з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Встановлено, що під час апеляційного перегляду справи, ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 липня 2019 року замінено сторону у справі - відповідача ОСОБА_5 його правонаступниками: ОСОБА_4 і ОСОБА_6 .

Підставою для заміни учасника справи стало те, що відповідач у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_4 і ОСОБА_6 були його дітьми.

Таким чином, до правонаступників ОСОБА_5 , померлого ще до подання вказаної апеляційної скарги, - ОСОБА_4 і ОСОБА_6 перейшли всі права та обов`язки сторони у справі, у тому числі й право на оскарження судового рішення.

Апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув та не врахував, що при наявності ухвали суду про залучення ОСОБА_4 і ОСОБА_6 до участі у справі в якості правонаступників сторони неприпустимим є висновок про те, що судовими рішеннями питання про їх права, свободи, інтереси та обов`язки не вирішувалися.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини 6 статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_7 , - адвоката Гусельщикової Марини Анатоліївни, задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного судувід 18 липня 2019 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко

В. П. Курило