Справа № 137/1293/19
Провадження № 22-ц/801/688/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 рокуСправа № 137/1293/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 15 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації Вінницької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі матері у вихованні дитини,

Ухвалу постановив суддя Гопкін П. В.

Ухвалу постановлено о 14 год 19 хв в смт Літині Вінницької області

Повний текст ухвали складено 15 січня 2020 року,

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації Вінницької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі матері у вихованні дитини.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 15 січня 2020 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області.

Цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржувана ухвала в частині передачі справи за підсудністю до іншого суду є безпідставною, оскільки зареєстрованим місцем проживання відповідача є с. Новоселиця Літинського району Вінницької області, а тому позовна заява подана нею до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України. Заяву про передачу справи на розгляд до суду за місцем фактичного проживання відповідач подав до суду після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду, тобто з порушенням строків для подання такого клопотання. При цьому відповідач не надав суду доказів про інше зареєстроване місце свого проживання чи перебування.

Відповідач ОСОБА_2 і третя особа Орган опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації Вінницької області відзиви на апеляційну скаргу не надали.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 7, п. 9 ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Суд першої інстанції постановив ухвалу про передачу цивільної справи на розгляд до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області пославшись на те, що після відкриття провадження у справі суду стало відомо, що відповідач та його малолітня дитина фактично проживають, працюють та навчаються на території Дніпропетровської області.

Такий висновок суду першої інстанції висловлений із порушенням вимог процесуального закону.

Звернувшись до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_2 , позивач зазначила місце його проживання: АДРЕСА_1 . Водночас до позовної заяви позивач додала копію довідки виконавчого комітету Бруслинівської сільської ради Літинського району Вінницької області від 11 вересня 2019 року № 753/02-28, яка свідчить про те, що ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_3 , 2015 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але за даною адресою не проживають (а. с. 9).

Відповідно до статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Частиною 10 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з частиною 17 цієї статті особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь в судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Частинами шостою дев`ятою статті 187 ЦПК України передбачено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналіз зазначених норм процесуального закону вказує на те, що після находження до суду позовної заяви суд першої інстанції зобов`язаний здійснити всі можливі дії для встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача фізичної особи. Проте, як свідчать матеріали справи, на день відкриття провадження у справі в порушення зазначених вимог процесуального закону суд першої інстанції не витребував від відповідного органу інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 .

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції послався на те, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд не робив запит до адресного бюро щодо місця реєстрації відповідача, пославшись на довідку долучену позивачем до матеріалів позовної заяви, із якої вбачалось, що відповідач та його малолітня дитина зареєстровані по АДРЕСА_1 , а лише після відкриття провадження у справі суду стало відомо про те, що відповідач та його малолітня донька фактично проживають, працюють та навчаються на території Дніпропетровської області.

Як на доказ проживання відповідача разом із малолітньою донькою у Дніпропетровській області в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції послався на акт обстеження від 20 листопада 2019 року (а. с. 41), згідно якого з серпня 2019 року ОСОБА_2 проживає спільно із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_2 та довідку КП «Кам`янський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Веселка» № 77 від 20 листопада 2019 року (а. с. 42), яка свідчить про те, що дитина ОСОБА_3 відвідує зазначений навчальний заклад.

Проте матеріали справи не містять жодних доказів того, що місце проживання або перебування відповідача ОСОБА_2 у встановленому законом порядку зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Звернувшись до суду із письмовим клопотанням про передачу справи на розгляд до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а. с. 65), відповідач ОСОБА_2 не додав до такого клопотання доказів про зареєстроване його місце проживання чи перебування за адресою, що входить до території, на яку поширюється територіальна юрисдикція цього суду.

Наявний в матеріалах справи акт про підтвердження факту проживання (без реєстрації) від 20 листопада 2019 року, у якому зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають без реєстрації по АДРЕСА_2 (а. с. 41), не є доказом на підтвердження реєстрації у встановленому законом порядку місця проживання чи перебування відповідача за вказаною адресою в розумінні вимог статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

З огляду на викладене, за відсутності належних доказів щодо реєстрації у встановленому законом порядку місця проживання чи перебування відповідача ОСОБА_2 у селищі Кам`янське Нікопольського району Дніпропетровської області на час постановлення оскаржуваної ухвали та наявність в матеріалах справи довідки виконавчого комітету Бруслинівської сільської ради Літинського району Вінницької області від 11 вересня 2019 року № 753/02-28, яка свідчить про те, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , висновок суду першої інстанції про передачу справи на розгляд за підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області є помилковим, оскільки справа має розглядатись за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу про передачу цивільної справи за територіальною підсудністю до Нікопольського районного суду Дніпропетровської області з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду в цій частині із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи те, що оскаржуваною ухвалою, крім питання про передачу справи на розгляд іншого суду, вирішено також питання про залучення до участі у справі третьою особою Органу опіки та піклування Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, а позивач у прохальній частині апеляційної скарги просить ухвалу суду скасувати повністю, водночас апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності ухвали суду в частині залучення до участі у справі третьої особи та згідно вимог статті 353 ЦПК України ухвала суду про залучення до участі у справі третьої особи не підлягає окремому від рішення суду оскарженню, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із скасуванням ухвали суду лише в частині передачі справи на розгляд іншого суду.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 15 січня 2020 року скасувати в частині передачі справи на розгляд до іншого суду, а справу в цій частині направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін, як таку, що не підлягає окремому від рішення суду апеляційному оскарженню.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник