Дата документу 04.03.2020
Справа № 937/398/20
Провадження № 2/937/1213/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Прозорової Т.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що вона є донькою ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач по справі є її племінником, тобто сином її рідного брата, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . До складу спадщини, після смерті матері, увійшов житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який збудувала матір в 1964 році. Згідно договору від 22 травня 1963 року їй надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, площею 520 кв.м. За час життя, ОСОБА_3 , не склала заповіт, а тому спадкування її всіх прав та обов`язків здійснюється за законом спадкоємцями в порядку черговості. Таким чином, вона має право на спадкування за законом у першу чергу, оскільки є донькою спадкодавця. Однак вона вважає, що відповідача по справі, ОСОБА_2 , як спадкоємця необхідно усунути від права на спадкування за законом, з наступних підстав. Її матір, та бабуся відповідача, тяжко захворіла, постійно відчувала болі в серці, приймала дуже багато ліків. Безпорадний стан померлої обумовлювався також похилим віком. Достовірно знаючи про те, що на лікування спадкодавця витрачаються дуже великі кошти, відповідач не цікавився станом здоров`я, не допомагав матеріально. Такими діями, відповідач свідомо позбавив свою бабцю належної допомоги, яка була їй вкрай необхідна. Таким чином, відповідач, не надавав матеріальної допомоги померлій ОСОБА_3 в той час коли вона перебувала у тяжкому стані та потребувала лікування як стаціонарного так і амбулаторного, не надавав їй допомоги по догляду в період повної непрацездатності. Похованням спадкодавця займалась вона та її родина. Тому вона просить суд усунути ОСОБА_2 , від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судове засідання позивач не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідача в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 є донькою ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 20.08.1955р., копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 21.10.1972р., копією свідоцтво про смерть НОМЕР_3 (а.с.16-18).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку для будівництва житлового будинку, які належали спадкодавцю на праві власності, що підтверджується копією договору від 22 травня 1963 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, копією технічного паспорта на будинок (а.с.9-11, 13-14).

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1266 ЦПК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

З матеріалів справи було встановлено, що позивач ОСОБА_6 має право на спадкування за законом у першу чергу, оскільки є донькою спадкодавця ОСОБА_7 та її рідний брат ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_4 (а.с.15).

Так відповідач по справі є сином її рідного брата ОСОБА_4 , а тому є її племінником, тобто спадкоємцем за правом представлення.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так спадкоємець ОСОБА_1 згідно довідки № 160/2019/2631/01-16 від 13.12.2019 р. звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.12)

Згідно ч.5, 6 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Так судом згідно позовної заяви було встановлено, і даний факт відповідачем не спростовувався, що спадкодавець ОСОБА_3 , яка є бабусею відповідача, тяжко захворіла, приймала дуже багато ліків та її безпорадний стан обумовлювався також похилим віком. Вона померла у віці 83 роки. Відповідач достовірно знаючи про те, що на лікування спадкодавця витрачаються дуже великі кошти, відповідач не цікавився станом здоров`я, не допомагав матеріально. Такими діями, відповідач свідомо позбавив свою бабцю належної допомоги, яка була їй вкрай необхідна. Похованням спадкодавця займалась позивач та її родина.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № X, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що відповідач, який є онуком спадкодавця, не приймав участі в матеріальному утриманні своєї бабусі в період часу коли вона була непрацездатною, та яка потребувала матеріального забезпечення в зв`язку із численною кількістю тяжких захворювань та їх ускладнень, не приймав участі в догляді за хворою, не вчиняв жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, зволікав своїми обов`язками, передбаченими законом, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1222-1223, 1268-1272, 1296 ЦК України, Пленумом ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який мешкає: АДРЕСА_2 , від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко