Справа № 345/3960/17
Провадження № 22-ц/4808/904/20
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене у складі судді Сухарник І.І. 10 червня 2020 року в м. Калуші,

в с т а н о в и в:

13.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама ОСОБА_5 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою сільської ради. Після смерті матері відкрилася спадщина на житловий будинок, який знаходиться за вказаною адресою. 06.07.2017 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи та видачу їй свідоцтва про право на спадщину на даний спадковий будинок, однак отримала відмову, мотивовану тим, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також не надала документу, що підтверджує родинний зв`язок.

Зазначила, що у встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася із заявою про прийняття спадщини, оскільки після смерті матері у спадковому будинку проживав без реєстрації її брат ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після понесених затрат на лікування та похорони спочатку матері, а потім брата, вона опинилася у скрутному матеріальному становищі. У неї не було коштів на оформлення спадщини, оскільки вона не працювала офіційно, заробітки були періодичними та непостійними. У 2014 році вона оформила пенсію за віком, розмір якої також був незначним. Крім того, після смерті рідних вона погано почувалась, тому доводилося лікуватися самотужки, що також потребувало значних матеріальних затрат. Пенсія у неї невелика, а тому грошей часто не вистачало на необхідні речі, ліки та продукти.

Посилаючись на наведене, просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю в один місяць.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 13.03.2020 року у справі замінено неналежного відповідача - Завійську сільську раду Калуського району Івано-Франківської області на належного відповідача - ОСОБА_7 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 10.06.2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, судом взято до уваги, що тривалість пропуску строку для прийняття спадщини становить сім років.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги її доводи про те, що у неї були поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, а саме, що з 2003 року вона знаходиться на «Д» обліку у сімейного лікаря з діагнозом «Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня», що підтверджується довідкою амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Завій від 20.02.2020 року №1. З 25.08.2010 року по 03.09.2010 року вона лікувалася в інфекційному відділенні.

Також поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є її необізнаність в законі та катастрофічна відсутність коштів, що не давало їй можливості у визначений законом строк оформити право власності на спадкове майно.

Крім того, судом не взято до уваги, що саме вона здійснювала догляд за хворою матір`ю, наглядала за господарством та будинком, несла витрати по похованню матері.

Вважає, що нею доведено поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, у зв`язку з чим просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка проживала по АДРЕСА_1 , та являється матір`ю позивача ОСОБА_1 (а.с. 36 в т. 1).

За зазначеною адресою з липня 2006 року також проживав брат позивача - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою Завійської сільської ради №1981 від 25.10.2017 року (а.с. 7 в т. 1).

06.07.2017 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Лесюка П.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6 в т. 1).

Постановою від 08.08.2017 року №392/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с. 4-5 в т. 1).

На підтвердження позовних вимог позивач надала довідку про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії №4694 від 26.10.2017 року, згідно якої вона знаходиться на обліку в Калуському об`єднаному управління ПФУ з вересня 2014 року та отримує пенсію за віком з вересня 2014 року в розмірі 949,00 грн., з грудня 2016 року - в розмірі 972,06 грн, з травня 2017 року - в розмірі 1020,09 грн. та з жовтня 2017 року - в розмірі 1373,00 грн. (а.с. 8 в т. 1).

З довідки №1 від 20.02.2020 року, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Завій, вбачається, що з 2003 року ОСОБА_1 знаходиться на «Д» обліку у сімейного лікаря, діагноз «Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня». З 25.08.2010 року по 03.09.2010 року позивач лікувалась в інфекційному відділі (а.с. 13 в т. 2).

Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.

За правилами частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі №6-1215цс16 та постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на важке матеріальне становище, відсутність коштів на оформлення спадщини, незадовільний стан здоров`я, необізнаність з порядком прийняття та оформлення спадщини, що перешкоджало їй у визначений законом шестимісячний строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, правильно виходив з того, що позивач не надала належних та достатніх доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки матеріальне становище, перебування на обліку у сімейного лікаря з діагнозом «Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня» та юридична необізнаність не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк та які відповідно до положень частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, судом правильно враховано тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що становить майже сім років.

Доводи апелянта щодо її матеріального стану та стану здоров`я були предметом дослідження суду першої інстанцій та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 367 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень апеляційного суду.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, Заява №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 10 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року