КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про визнання недійсним окремих пунктів договору,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року,

встановив:

у липні 2020 року заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» вчиняти стосовно ОСОБА_1 наступні дії: здійснювати телефонні дзвінки, виїзди за місцем його проживання, надсилати смс-повідмовлення та поштову кореспонденцію з метою стягнення заборгованості.

В обґрунтування заяви зазначав, що він має намір звернутись до суду з позовом про визнання недійсними окремих положень кредитного договору, укладеного між ним та відповідачем10 липня 2019 року, а невжиття відповідних заходів може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що забезпечення позову в обраний спосіб може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду та ефективного захисту прав позивача. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача посилався на те, що 10 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 8 000 грн. строком до 09 серпня 2019 року зі сплатою відсотків за користування коштами. Зазначав, що позивач є людиною похилого віку, єдиним джерелом його доходу є пенсія, а грошові кошти були отримані ним для лікування хворої дружини. Вказував, що кредитний договір містить положення, які на його думку є недійсними, у зв`язку з чим він має намір звернутись до суду з відповідним позовом.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, представник ОСОБА_1 зазначав, що відповідачем на адресу позивача направляються листи з вимогами сплатити заборгованість, чим чиниться психологічний тиск. Заявник посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу направляти повідомлення та здійснювати інші дії, спрямовані на стягнення заборгованості за кредитним договором, може призвести до неможливості виконання рішення суду внаслідок продажу відповідачем нерухомого майна позивача або доведення до самогубства.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача посилався на те, що судом першої інстанції не було проаналізовано доводи заяви та не було враховано те, що відповідна заява була подана не у зв`язку з наміром звернутись до суду з позовом про визнання недійсними пунктів кредитного договору, а у зв`язку із залякуванням позивача, що утруднює ефективний захист його прав. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зі змісту поданої до суду заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник готує позовну заяву про визнання недійсними окремих пунктів договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.

Доводи скаржника про те, що явним є порушення прав позивача, про що свідчать скриншоти повідомлень та світлокопії листів з вимогами погасити заборгованість, є неспроможними.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Предметом спору в даному випадку, як про те зазначає сам позивач, є дійсність пунктів кредитного договору, а не правомірність дій відповідача, спрямованих на спонукання ОСОБА_1 на погашення заборгованості, наявність якої він не заперечує.

Вказані обставини свідчать про те, що заходи забезпечення позову, про які просить позивач, не є співмірними заявленим вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У поданій до суду заяві про забезпечення позову та апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів про те, яким чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати телефонні дзвінки, виїжджати за місцем проживання та надсилати смс-повідмовлення та поштову кореспонденцію, може призвести до неможливості виконання рішення суду про визнання недійсними положень кредитного договору.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано, чи порушуються відповідачем права позивача, оскільки питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи слід позов задовольнити або в позові відмовити суд вирішує під час ухвалення рішення відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, а не на стадії забезпечення позову.

Представник ОСОБА_1 у поданій апеляційній скарзі помилково вважає, що забезпечення позову в цивільному процесі є окремим самостійним видом захисту прав особи, оскільки чинним процесуальним законодавством визначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 21 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді