КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________
Справа №357/9907/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9074/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 15 листопада 2019 року (суддя Клочко В.М.) про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

встановила:

у вересні 2019р. позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , збудованим під час перебування у шлюбі зі ОСОБА_1 та її право на Ѕ частину даного будинку.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій, з посиланням на статтю 116 ЦПК України, вона просила зобов`язати ОСОБА_1 надати дозвіл на проведення технічної інвентаризації та технічного обстеження кваліфікованим спеціалістом садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що проведення технічної інвентаризації садового будинку дозволить визначити його технічні характеристики та вартість, оскільки будинок збудовано до 2013 року, а технічна документація не виготовлялася. Право на Ѕ частину садового будинку є предметом позову, однак відповідач відмовляється надати доступ до нього.

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2019 року справа передана для розгляду до Сквирського районного суду Київської області.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 15 листопада 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено. У порядку забезпечення позову зобов`язано ОСОБА_1 надати дозвіл на проведення технічної інвентаризації та технічного обстеження кваліфікованим спеціалістом садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права, оскільки заява позивача названа як забезпечення позову, проте посилалася позивач на норми закону про забезпечення доказів, що є різними поняттями цивільного процесуального законодавства.

Також відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що проведення технічної інвентаризації та технічного обстеження садового будинку є неможливим та утрудненим, а також які існують загрози втрати доказів. Крім того, ухвала суду невмотивована.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою, оскільки незважаючи на численні звернення до відповідача з листами про оформлення на неї частини садового будинку, відповідач відмовлявся мирно врегулювати спір та добровільно не допускав спеціалістів для обстеження садового будинку, тому вона звернулася до суду з даним позовом та відповідною заявою, суть та форма якої відповідала заяві про забезпечення доказів, хоча на титульній сторінці містила назву про забезпечення позову. Також позивач зазначає, що оскаржувана ухвала виконана в примусовому порядку.

ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.86), у судове засідання не з`явилася, клопотання про його перенесення не подала, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подана заява про забезпечення позову і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 260 ЦПК України передбачено, що ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з, зокрема, описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції задовольнив заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, яку позивач не подавала.

Суд не звернув увагу на те, що заява позивача ґрунтується на положеннях ст. 116 ЦПК України і не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Заява позивача, хоча і містить назву про забезпечення позову, однак по формі та змісту відповідає вимогам ст. 117 ЦПК України. Вказані обставини визнала позивач у відзиві на апеляційну скаргу.

У мотивувальній частині ухвали суд першої інстанції зазначив норми ст. 116 ЦПК та 149-150 ЦПК України, які регулюють різні процесуальні дії, та не врахував, що підстави для забезпечення доказів та забезпечення позову не є тотожними.

Також законодавець визначив різний порядок розгляду заяви про забезпечення доказів та заяви про забезпечення доказів.

Частиною 1, 2 ст. 118 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею.

З наданих апеляційному суду копії матеріалів справи вбачається, що суд не повідомляв відповідача про судове засідання, у якому буде розглядатися заява ОСОБА_2 , позбавивши його права висловити свою думку стосовно заяви.

Не містить ухвала суду і обґрунтування необхідності забезпечення доказів, що свідчить про те, що заява ОСОБА_2 судом першої інстанції фактично не розглянута.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судом першої інстанції заява позивача про забезпечення доказів розглянута не була, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, як ухвали про забезпечення доказів.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом першої інстанції не були з`ясовані обставини, що мають значення для справи, грубо порушені норми процесуального права, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_2 направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 15 листопада 2019 року скасувати, заяву ОСОБА_2 про забезпечення доказів направити до Сквирського районного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк