Справа № 464/4376/19 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/4023/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

за секретаря Матяш С.І.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргоюПриватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Дулебка Н.І.,

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке реорганізоване шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі у розмірі 60342 грн. 73 коп. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що на підставі наказу від 27.10.2017 року №1208/-К звільнений із займаної посади у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці згідно з п.1 ст. 40 КЗпП. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.02.2019 року поновлений на посаді начальника юридичного відділу відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго». При цьому, вищевказане судове рішення виконано лише після звернення до органів виконавчої служби та відкриття виконавчого провадження. Так, з наказом №647-к від 31.05.2019 року про поновлення позивача на роботі ознайомлений 05.06.2019, відтак саме з цього часу постанова Львівського апеляційного суду від 27.02.2019 року у справі № 464/7491/17 в частині поновлення на роботі була виконана та розпочалось нарахування заробітної плати. 17.07.2019 звернувся до відповідача із заявою про виплату суми вимушеного прогулу за час невиконання рішення суду, проте, листом №01/28115 від 29.07.2019 року відповідачем повідомлено, що розгляд такого питання відбудеться за наявності відповідного судового рішення. Оскільки відповідачем до 05.06.2019 року не виконувалась постанова Львівського апеляційного суду від 27.02.2019 року в частині його поновлення на роботі, відтак відповідно до роз`яснень, викладених у п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з невиконанням судового рішення у розмірі 60 342,73 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (місцезнаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 25, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі у розмірі 60342 (шістдесят тисяч триста сорок дві) гривні 73 (сімдесят три) копійки.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (місцезнаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 25, на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2019 року оскаржило Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго». В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що позивачем не наведено жодних доказів того, що безпосередньо після винесення Львівським апеляційним судом відповідної постанови, позивач звертався до відповідача щодо поновлення його на займаній посаді, проявляючи таким чином свою волю щодо реалізації наданих йому судом прав. Твердження позивача про його звернення до органів державної виконавчої служби для здійснення поновлення на посаді не підтверджуються наявними доказами. Звертає увагу на те, що факт виконання постанови апеляційного суду підтверджується фактом видачі наказу № 647-к від 31.05.2019 року, а відтак вважає необґрунтованим висновок суду про те, що датою виконання відповідачем постанови апеляційного суду є 05.06.2019 року, тобто день коли працівник ознайомився з наказом. Посилається на те, що судом неправильно визначено розмір середньої заробітної плати та зазначає, що середня заробітна плата ОСОБА_1 становила 605,45 грн.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

09 січня 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. Вважає, що висновок суду першої інстанції щодо періоду невиконання відповідачем судового рішення та розмір середньоденного заробітку визначено правомірно. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справу призначено для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника юридичного відділу відокремленого структурного підрозділу «Держенергонагляду» у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», та наказом 1208-К від 27.10.2017 був звільнений із займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27.02.2019 ОСОБА_1 поновлено на раніше займаній посаді з 27.10.2017, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виплати належних платежів.

Відповідно до наказу №647-к від 31.05.2019 позивача ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника юридичного відділу відокремленого підрозділу «Держенергонагляд у Західному регіоні» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» з 31.05.2019. При цьому, з таким наказом позивача ознайомлено 05.06.2019, про що наявна розписка останнього.

17.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до ДП «НЕК «Укренерго» із заявою про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення суду.

Листом ДП «НЕК «Укренерго» від 29.07.2019 №01/28115 позивачу повідомлено про те, що відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України необхідно надати підприємству ухвалу суду про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог позивача, однак колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися та коли саме за ним відкрито виконавче провадження.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. 2 ст. 14 ЦПК України).

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою підприємцем, який ухвалив незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки.

За змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

При обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі необхідно брати до уваги робочі дні, а не календарні.

Зазначений висновок висловлений у постанові ВС КЦС від 31 жовтня 2018 року у справі № 569/10189/16-ц.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначеного періоду невиконання відповідачем рішення суду з 28.02.2019 року до 04.06.2019 року.

Судом встановлено, що рішення суду апеляційної інстанції про поновлення на роботі ухвалено 27.02.2019 року, наказ про поновлення на роботі позивача виданий відповідачем 31.05.2019 року, а відтак період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі належить обчислювати з 28.02.2019 року (наступний день після постановлення рішення про поновлення на роботі) до 31.05.2019 року (дата видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі).

Крім цього, суд першої інстанції, правильно визначивши характер та суть правовідносин, що виникли між сторонами та застосувавши до них відповідні правові норми, припустився помилки при обрахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, взявши за основу цього розрахунку не робочі дні, а календарні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за період з 28.02.2019 року по 31.05.2019 року було 62 робочих днів з урахуванням п`ятиденного робочого тижня позивача, а відтак тривалість затримки виконання рішення про поновлення на роботі становить саме 62 дні.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27.02.2019 у справі № 464/7491/17 встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 622,09 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити та з відповідача належить стягнути 38 569 грн. 58 коп. (62 - робочі дні за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі х 622,09 грн. - середньоденний заробіток позивача).

Відповідно до підпунктів «б» і «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції зазначає новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , стягнув з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі у розмірі 60342 грн. 73 коп. та судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. на користь держави.

Апеляційний суд, задовольняючи частково апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» змінив рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2019 року та стягнув на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі у розмірі 38 569 грн. 58 коп.

Беручи до уваги вищенаведене, з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» за вирішення спору в суді першої інстанції необхідно було б стягнути в дохід держави 491 грн. 16 коп. Розрахунок судового збору: 38569,58 (задоволена частина позову) х 100 : 60 342, 73 грн. (сума, яку просив стягнути позивач) = 63,92 %), що становить 491 грн. 16 коп. від суми судового збору, який належало б сплатити за подання позовної заяви позивачем 768 грн. 40 коп.

До суду апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» заплатило судовий збір в сумі 1152 грн. 60 коп. Апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, що становить 36,08 % від суми позову, а тому сума судового збору, який належало б компенсувати відповідачу за рахунок держави за апеляційний розгляд справи, становить 416 грн. 86 коп. (36,08 % від 1152, 60 грн.).

Отже, всього з відповідача в дохід держави належить стягнути 491,16 грн. 416,86 грн. = 74 грн. 30 коп.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Ураховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в цій справі, призначеній до розгляду на 25.02.2020 року, є дата складення повного судового рішення 04.03.2020 року.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2019 року змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (місцезнаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 25, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі у розмірі 38 569 (тридцять вісім тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (місцезнаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 25, в дохід держави судовий збір у розмірі 74 (сімдесят чотири) гривні 30 (тридцять) копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складно 04 березня 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.