Справа № 174/431/20
14 вересня 2020 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді - Ілюшик І.А.,
за участю: секретаря Волинець Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської про позбавлення осіб права користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення осіб права користування житловим приміщенням, третя особа: виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідачі є його колишня дружина та квартирант, які зареєстровані за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_1 . Йому належить 1/2 частка квартири, а інша 1/2 частка належала його матері, яка на теперішній час померла. Після її смерті він отримав її частку квартири.
В зазначеній вище квартирі зареєстровані він та відповідачі, фактично ж проживає в цій квартирі лише він. Відповідачі з 2013 року і до цього часу в належній йому квартирі не проживають. Відповідач ОСОБА_2 , фактично склала іншу сім`ю, де вона проживає в цей час йому не відомо. Відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають вже більше року, належних їм речей в цьому житлі немає, в інший спосіб інтересу до цього житла вони не проявляли та не проявляють, мети проживати в цій квартирі не мають. Будь-яких угод щодо користування відповідачами зазначеним вище житлом, між ним та відповідачами не укладалось. Оскільки квартира належить йому, а відповідачі в ній не проживають та нею не користуються вже більше одного року, він вважає, що вони втратили право користування цим житлом. На цей час, реєстрація відповідачів в зазначеному вище житлі, порушує його законні права та інтереси, а зняття відповідачів з реєстраційного обліку із згаданого вище житла, в інший спосіб є неможливим, що й змушує його звертатися з цим позовом до суду за захистом свого права приватної власності на зазначену вище квартиру.
Ухвалою від 14.07.2020 року, відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачам подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачам за адресою їх реєстрації.
У визначений в ухвалі строк відповідачами відзив не подано.
Сторони про справі, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавали.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у його відсутність, у разі неявки відповідачів ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином причини неявки суду не повідомили.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі та відсутність заперечень з приводу задоволення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи згоду позивача, наявні підстави для ухвалення заочного рішення по справі.
Дослідивши та оцінивши в сукупності надані по справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є власником кв. АДРЕСА_1 , 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.06.1999 року, виданого згідно з розпорядженням органу приватизації Вільногірської міської ради від 01.03.1999 року за № 665. Право власності на зазначену вище квартиру було зареєстровано БТІ, на іншу 1/2 частку зазначеної вище квартири підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом, виданого 03.06.2020 р. Вільногірською державною нотаріальною конторою, що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6-12).
На даний час, у спірній квартирі, відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 1355 від 09.06.2020 року, виданого відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради, зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , останні є відповідачами по справі (а.с. 14).
Факт того, що відповідачі не проживають за адресою: квартира АДРЕСА_1 , підтверджується актом від 12.06.2020 року № 90, складеного депутатом Вільногірської міської ради Крюковим Є.В., в присутності свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яким було проведено обстеження родини ОСОБА_1 та встановлено, що в квартирі відповідачі не проживають з 2013 року (а.с. 13).
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.
Як зазначає у своєму позові позивач, наявність реєстрації відповідача у належній йому на праві власності квартирі, заважає йому вільно розпоряджатися своєю власністю.
Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.
За клопотанням позивача, судові витрат залишити за ним.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 76, 81, 263, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської про позбавлення осіб права користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття вказаних осіб з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою.
Рішення буде виготовлено в строк до 19.09.2020 року.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вільногірського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя І.А.Ілюшик