ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №577/3946/19

Номер провадження 22-ц/816/2018/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 21 липня 2020 року в складі судді Токарєва С.М., ухваленого у м. Путивлі, -

в с т а н о в и в :

16 серпня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ СК «Уніка») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 22946,85 грн страхового відшкодування. Позов мотивовано тим, що 18 серпня 2016 року з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено застрахований автомобіль «Skoda Fabia», державний номер НОМЕР_1 , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Універсальне агентство «Про-Фарма» (далі - ТОВ «Про-Фарма»), цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ СК «Уніка». 29 вересня 2016 року власнику забезпеченого автомобіля було виплачено страхове відшкодування у розмірі 62366,42 грн. Відповідальність ОСОБА_1 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (ПрАТ «УПСК»), яке здійснило виплату в межах ліміту та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля в розмірі 39419,60 грн.

Оскільки до позивача, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування, перейшло право на отримання від відповідача компенсації шкоди, завданої власнику застрахованого автомобіля, тому заявник просив стягнути на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди та сплаченою сумою, тобто 22946,85 грн (62366,45 грн - 39419,60 грн).

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 21 липня 2020 року позов ПрАТ СК «Уніка» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «Уніка» суму страхового відшкодування у розмірі 22946,85 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не додано письмових доказів на підтвердження обставин страхування автомобіля, про розмір виплаченої страхової суми. Крім того, судом приймались докази під час судового розгляду справи, у тому числі неналежні докази. На думку заявника, право вимоги за суброгацією має бути оформлено договором, доказів укладення якого суду також не було надано.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 04 вересня 2020 року розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що автомобіль «Skoda Fabia», державний № НОМЕР_1 належить ТОВ «Про-Фарма» (а.с. 15).

26 липня 2016 року між ПрАТ СК «Уніка» та ТОВ «Про-Фарма» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Каско CORPORATE» № 814001/4100/0000018, яким застраховано автомобіль «Skoda Fabia», державний № НОМЕР_1 , у тому числі і на випадок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 83-86).

18 серпня 2016 року о 13 год. 01 хв. на вул. Богатирській в м. Києві з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ЗАЗ 110207», державний № НОМЕР_2 , відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Skoda Fabia», державний № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 (а.с. 6, 10).

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Skoda Fabia», державний № НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження (а.с. 6, 18-33), загальна вартість ремонту автомобіля склала 65108,11 грн (а.с. 24-27).

19 серпня 2016 року ТОВ «Про-Фарма» звернулось до ПрАТ «Уніка» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 11).

27 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 12-13, 16).

30 вересня 2016 року ПрАТ «Уніка» здійснило виплату суми страхового відшкодування на користь ТОВ «Про-Фарма» у розмірі 62366,45 грн (а.с. 36, 38).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ «УПСК» (а.с. 14).

15 грудня 2016 року ПрАТ «УПСК» здійснило страхову виплату на користь ПрАТ «Уніка» в межах ліміту у розмірі 39419,60 грн (а.с. 129).

Листом від 24 лютого 2017 року ПрАТ «Уніка» повідомило ОСОБА_1 про

необхідність компенсації в порядку регресу непокритих полісом страхування збитків у розмірі 22946,85 грн (а.с. 37), доказів повної чи часткової сплати яких відповідачем матеріали даної цивільної справи не містять.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є суброгацією, оскільки після виплати страхового відшкодування страхувальнику до страховика перейшло право вимоги компенсації виплати страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Зокрема, апеляційний суд погоджується, що у спірних правовідносинах відбувся перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика, тобто суброгація. Місцевим судом вірно зазначено, що під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, а відбувається лише заміна кредитора, а саме: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, а страховик виступає замість потерпілого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 визнав обставину переходу права вимоги, проте зазначив, що право вимоги за суброгацією має бути оформлено окремим договором, доказів укладення якого матеріали цивільної справи не містять. Такий висновок заявник апеляційної скарги зробив на підставі роз`яснень, які містяться в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», та вимог ст. 513 ЦК України.

Однак, положення п. 27 вказаної постанови Пленуму таких висновків не містять, а зводяться до того, що у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні зі збереженням самого зобов`язання, тобто передача страхувальником своїх прав страховикові відбувається у межах існуючого договору страхування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) у пунктах 68-70 зроблено такий висновок, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, такий спеціальний вид деліктних правовідносин як суброгація не потребує врегулювання окремим договором, оскільки умови переходу права вимоги передбачені законом, а сама вимога обмежена існуючим договором страхування. Відтак, у спорі про

відшкодування непокритої страхуванням матеріальної шкоди предметом доказування, крім розміру такої шкоди, є обставини переходу права вимоги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ПрАТ «Уніка» виплатило ТОВ «Про-Фарма» страхове відшкодування у розмірі 62366,45 грн, а ПрАТ «УПСК» у межах страхового ліміту та з урахування коефіцієнту зносу пошкодженого автомобіля виплатило ПрАТ «Уніка» 39419,60 грн, тобто різниця непокритого страхуванням відшкодування склала 22946,85 грн. Зазначені обставини підтверджуються доказами та відповідачем не спростовані. Обставину переходу права вимоги до позивача відповідач визнав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними.

Вказані заявником апеляційної скарги порушення місцевим судом норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, що, з огляду на ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не є підставою для скасування або зміни рішення суду.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення згідно з ч. 3 ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд не встановив.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Путивльського районного суду Сумської області від 21 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук