Провадження №22-ц/812/1455/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2020 року м. Миколаїв

справа № 479/428/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Колосовського С.Ю., Шаманської Н.О.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області, ухвалене 22 липня 2020 року під головуванням судді Репушевської О.В., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 10 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н за яким останній отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому був збільшений до 10 000 грн.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 погодився, що заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що станом на 22 березня 2020 року складає 21 116 грн. 45 коп., з яких: 10 977 грн. 90 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі простроченим тілом кредиту; 4516 грн. 52 коп. - заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 4140 грн. 29 коп. заборгованість за пенею, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 981грн.74коп. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 березня 2011 року в розмірі 10 977 грн. 90 коп., та судовий збір в розмірі 1090 грн. 19 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, і неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апелянт вважав безпідставним висновок суду першої інстанції про неузгодження із відповідачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Так, про погодження сторонами істотних умов кредитного договору свідчить власноручно підписана відповідачем анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій, зокрема, зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір та порядок нарахування пені і штрафу, що є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування з урахуванням правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 року у справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 у справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 року у справі № 355/1091/17, та на які суд першої інстанції не звернув уваги.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1 000 грн. шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про надання банківських послуг. У даній заяві ОСОБА_1 зазначено, що він ознайомлений і згодний з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 9).

До позовної заяви Банк також додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 32-57).

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 22 березня 2020 року складає 21 116грн.45коп., з яких: 10 977 грн. 90 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі простроченим тілом кредиту; 4516 грн. 52 коп. - заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 4140 грн. 29 коп. заборгованість за пенею, а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 981грн.74коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодекс

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що у підписаній сторонами анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 11 березня 2011 року відсутні умови договору щодо встановлення розміру процентів за користування кредитними коштами, у т.ч. у разі прострочених кредитних зобов`язань, та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, та відсутні докази, що відповідач ознайомився та погодився саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, що прикладені Банком до позовної заяви. За такого, обов`язок ОСОБА_1 сплатити Банку нараховані проценти і неустойку є недоведеним.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про надання банківських послуг.

Суд першої інстанції, встановивши наведені обставини, обґрунтовано вважав, що в даному випадку наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності таких висновків суду суперечать встановленим обставинам справи, наведеним положенням закону та вищезазначеному висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Разом із тим, із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість у повному обсязі позовних вимог Банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України та за неустойкою колегія суддів не може погодитися.

Так, зі змісту власноручно підписаної ОСОБА_1 довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 11 березня 2011 року вбачається, що сторони погодили, зокрема, тип кредитної лінії поновлювальна, валюту картки гривня, базову відсоткову ставку за користування кредитом 2,5% в місяць, узгодили, що порядок погашення заборгованості відбувається щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним, та погодили розмір і порядок нарахування неустойки за несвоєчасне погашення заборгованості: пеню та штраф (а.с. 10).

Такі обставини свідчать про узгодження сторонами конкретних умов кредитування.

Як вбачається з виписки з особового рахунку відповідача ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, поповнюючи рахунок за кредитним договором несвоєчасно та погашаючи заборгованість не у повному розмірі (а.с. 24-29, 90-95).

Розмір встановленої судом першої інстанції заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, апелянт не оспорював, а тому його законність і обґрунтованість в цій частині в апеляційному порядку не переглядалася.

Крім того, з огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 549, 611 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» неустойки, розрахованої відповідно до узгоджених сторонами умов у власноручно підписаній ОСОБА_1 11 березня 2011 року довідці про умови кредитування.

Разом із тим, слід зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому не можливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, та Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 2-2171/11.

Зі змісту підписаної відповідачкою довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що як пеня, так і штраф, які позивач просить стягнути з відповідача, нараховуються за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Отже, враховуючи закріплену у Конституції України заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, колегія суддів вважає можливим задовольнити вимоги Банку про стягнення штрафу, відмовивши у задоволенні вимог про стягнення пені.

Згідно довідки про умови кредитування сторони погодили, що у разі порушення строку платежів по будь-якому з грошових зобов`язань за договором на строк більше ніж 30 днів позичальник сплачує кредитодавцю штраф: 500грн. + 5% від суми заборгованості.

Враховуючи розмір заборгованості відповідача за кредитом колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 штраф в розмірі 1048грн.00коп. (500 грн. (фіксована частина) +548грн.90коп. (процентна складова).

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення у повному обсязі вимог Банку про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Так, заявлені Банком вимоги про стягнення заборгованості за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, розраховані відповідно до процентної ставки, встановленої Умовами та правилами надання банківських послуг. Між тим, оскільки, як вірно було встановлено судом першої інстанції, надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг не є складовою укладеного із відповідачем кредитного договору, то у стягненні розрахованих таким чином відсотків за порушення грошового зобов`язання слід відмовити.

Разом із тим, за загальним правилом, встановленим у ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За такого, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідачки на свою користь нарахованих на суму простроченого кредиту 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Таким чином, враховуючи розмір простроченого тіла кредиту та період, за який Банк нараховує такі проценти (з 01.10.2019 року по 22.03.2020 року), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 159 грн. 13 коп. нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України трьох процентів річних.

Аргументи апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду про відмову у стягненні процентів у розмірі, встановленому Умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки дії відповідача з користування кредитними коштами, на думку Банку, свідчать про визнання ОСОБА_2 кредитної заборгованості та згоду з умовами кредитування, зазначених в Умовах та правилах надання банківських послуг, - суперечать встановленим обставинам справи, вищевикладеним положенням закону та викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 висновку, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, якими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтовував свої вимоги, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні у повному обсязі вимог про стягнення процентів та неустойки, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості підлягає зміні шляхом збільшення розміру стягнутої заборгованості з 10 977 грн. 90 коп. до 12185грн. 93коп. (10 977 грн. 90 коп. + 1 048 грн. 90 коп. + 159 грн. 13 коп.).

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (58%) також підлягає зміні судове рішення і в частині розміру стягнутого судового збору за позовну заяву: з 1 090 грн. 19 коп. до 1212грн.85коп.

Крім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог скарги (12 %) в розмірі 375 грн. 52 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 22 липня 2020 року змінити, збільшивши розмір стягнутої заборгованості з 10 977грн.90 коп. до 12 185 грн. 93 коп. (дванадцять тисяч сто вісімдесят п`ять гривень дев`яносто три копійки), а також збільшивши розмір стягнутого судового збору за позовну заяву з 1 090 грн. 19 коп. до 1 212 грн. 85 коп. (одна тисяча двісті дванадцять гривень вісімдесят п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 375 грн. 52 коп. (триста сімдесят п`ять гривень п`ятдесят дві копійки).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді С.Ю. Колосовський

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 17 вересня 2020 року.