Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2020 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування заявлених вимог вказала, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14.10.2010 року, на даний час в суді перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами. За час спільного проживання в шлюбі подружжя за спільні кошти придбало житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Право власності на вказане майно зареєстровано на відповідача по справі. Наразі між сторонами виник спір щодо майна подружжя, що змушує позивача звернутись до суду з вищевказаним позовом та просить суд визнати вказане майно спільним майном подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ його частину, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати.

21.11.2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації, відповідно до змісту яких позовні вимоги за первісним позовом не визнав повністю, просив залишити позов без задоволення, посилаючись на те, що кошти, за які було придбано спірне майно не були об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а були позичені ним в спільних знайомих та отриманні від продажу належного йому до шлюбу автомобіля. Також зазначив, що за період спільного проживання в шлюбі з позивачем з метою забезпечення фінансового положення сім`ї він неодноразово брав кошти в борг, 20.01.2018 року взяв кошти в борг під розписку в сумі 2000 доларів США для потреб сім`ї у ОСОБА_5 , 25.01.2018 року він зробив подарунок позивачу у виді пральної машини для чого взяв на себе грошові зобов`язання перед ОТП «Банк» щодо виплати її вартості, а тому просить визнати договір позики від 20.01.2018 року правочином, який створив спільні права та обов`язки для подружжя, а пральну машину спільним майном подружжя.

Відповідно до ухвали суду від 16.09.2019 року про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених в позовній заяві та просили суд первісний позов задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення первісного позову в повному обсязі заперечував, та просив суд задовольнити зустрічний позов, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та в зустрічній позовній заяві.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

14.10.2010 року сторони по справі зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.10.2010 року, актовий запис №1433.

Фактичні шлюбні відносини та ведення сільського господарства сторони припинили в лютому 2019 року та рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14.11.2019 року шлюб між сторонами розірвано, що не заперечується сторонами по справі.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВТЕ №239328 від 23.04.2013 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_6 житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВТЕ №239330 від 23.04.2013 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_6 земельну ділянку, площею 0,3672 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Вищевказане майно було придбано за час спільного проживання подружжя в шлюбі, що не заперечується сторонами по справі.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Указане свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17.

Враховуючи викладене, а саме те, що спірне майно було придбане сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі,суд приходить до висновку, що воно є спільною сумісною власністю подружжя, тобто сторін по справі, і їх частки у власності є рівними, а тому позивач має право на 1/2 частину спільно нажитого майна подружжя, а саме: частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами та частину земельної ділянки, площею 0,03672 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Що стосується позовних вимог, викладених в зустрічний позовній заяві, то суд вважає їх такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Позивач за зустріним позовом 25.01.2018 року зробив подарунок своїй дружині - відповідачу за зустрічною позовною заявою у виді пральної машини марки «Samsung WD 806 U2GAWQ», 2018 року випуску, про що сам вказує в поданій ним позовній заяві від 21.11.2019 року та ним це не заперечується, а тому суд не вбачає законних підстав для включення зазначеного майна до переліку спільної сумісної власності подружжя.

Також позивач за зустрічним позовом просить суд визнати договір позики, укладений 20.01.2018 року правочином, який створив спільні права та обов`язки для подружжя, а тому просить стягнути з відповідача за зустрічною позовною заявою Ѕ частину коштів за умовами кредитного договору №Р29.12892.004803827 від 16.01.2019 року, укладеного між ОСОБА_4 та АТ «Ідея Банк».

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Зазначеної позиції дотримується і Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» від 30.03.2012 року №5.

Слід також зазначити, що на підставі ч. 4 ст. 65 СКУ країни, укладений одним із подружжя договір створює обов`язки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім`ї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сім`ї.

Тлумачення ч.4 ст.65 СК України, свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя, як зобов`язану особу (боржника).

Згідно договору позики від 20.01.2018 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 2000,00 доларів США, а ОСОБА_4 зобов`язався їх повернути до 20 січня 2019 року, про що сторони склали відповідну розписку.

Відомостей про надання згоди відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на укладання іншим з подружжя договору позики - розписка не містить.

На момент припинення шлюбних відносин лютий 2019 року, договір позики, взятий у ОСОБА_5 був повернутий ОСОБА_4 .

Також в матеріалах справи наявний договір кредиту та страхування №Р29.12892.004803827 від 16.01.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит від АТ «Ідея Банк» в сумі 38908,00 грн. на строк 12 місяців з типом кредиту «Для Вас»

Вказаний кредит був взятий ОСОБА_4 16.01.2019 року, тобто за місяць до припинення шлюбних відносин між сторонами по справі.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 заперечувала, що взяті кредитні кошти були використані в інтересах сім`ї.

Також відповідачем за зустрічним позовом не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, кредит взятий 16.01.2019 року ОСОБА_4 в АТ «Ідея Банк» був укладений в інтересах сім`ї, та отримані гроші були використанні для потреб сім`ї, а тому суд не вбачає правових підстав для визнання договору між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_4 від 16.01.2019 року таким, що був укладений в інтересах сім`ї та створив спільні права та обов`язки для подружжя.

Крім того, з самого тексту договору між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_4 від 16.01.2019 року, на який посилається сторона позивача за зустрічним позовом, не вбачається, що позичені кошти мали використовуватись боржником в інтересах сім`ї, так як в п.1.7 вказано «Банк надає кредит Позичальнику для власних потреб», а тому вказані позовні вимоги в зустрічній позовній заяві не підлягають до задоволення.

Суд відхиляє доводи позивача за зустрічним позовом, про те що спірний будинок був куплений за власні кошти ОСОБА_4 , а саме за кошти від продажу автомобіля марки «Geatwall Pegasus 4x2», 2008 року випуску, адже ним не надано суду жодної інформації про даний автомобіль, та будь-яких доказів, які б підтверджували що спірний будинок був куплений за кошти від продажу вказаного автомобіля.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, а також приймаючи до уваги відзив на позовну заяву, вимоги зустрічної позовної заяви, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним майном подружжя слід задовольнити в повному обсязі, а зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_1 не підлягає до задоволенню, в частині визнання пральної машини марки «Samsung WD 806 U2GAWQ», 2018 року випуску спільним майном подружжя, суд не вбачає законних підстав для включення зазначеного майна до переліку спільної сумісної власності подружжя, адже позивач за зустрічним позовом подарував це майно відповідачу за зустрічною позовною заявою, про що сам вказує в позові від 21.11.2019 року. Також суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні статей 76-81 ЦПК України на підтвердження того, що договір між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_4 від 16.01.2019 року був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї та створив обов`язки для другого з подружжя, а тому вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім зазначеного, на підставі приписів ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому оскільки позовні вимоги за первісним позовом підлягають до задоволення, а зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 263-268 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :02:004:0383, площею 0,3672 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :02:004:0383, площею 0,3672 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768,40 грн.

В зустрічному позові - відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішенням, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Відповідач за первісним позовом: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Повной текст рішення складено та підписано 20.02.2020 року.

Суддя: О. А. Смоляр