Справа № 315/1543/19
Номер провадження № 2/315/140/20
24 лютого 2020 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області
у складі головуючого: судді Яроша С.О.
при секретарі: Дмитренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області позовну заяву Акціонерного Товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
10.12.2019 року до суду звернулося Акціонерне Товариство Комерційний банк Приватбанк з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
10.12.2019 року до суду звернувся представник позивача Гребенюк ОСОБА_2 С. з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи.
10.12.2019 року до суду звернувся представник позивача ОСОБА_3 з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
21.12.2019 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позовна заява прийнята до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження і призначена до розгляду по суті у відкрите судове засідання на 10.01.2020 року.
10.01.2020 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області оголошена перерва у судовому розгляді до 24.02.2020 року, зобов`язано представника позивача надати суду додаткові докази: довідку про надані кредитні картки та строки їх дії, виписку з рахунку відповідача.
В судове засідання належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом представник позивача Гребенюк О.С. не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у свою відсутність не надав, відзиву на позов до суду не подав.
Суд, керуючись ст.280 ЦПК України, так як проти цього не заперечує представник позивача, розглядає справу заочним розглядом на підставі наявних у справі доказів.
Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:
10.02.2015 року між сторонами укладена Генеральна угода № б/н, що підтверджується її копією.
Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику кредит строком на 6 місяців з 10.02.2015 року по 31.08.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 3588,31 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 0,01 % в місяць від суми залишку заборгованості щомісячними платежами, починаючи з 1 до 25 числа кожного місяця.
Відповідач отримав кредит, що підтверджується його підписом в Генеральній угоді.
Відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та пені, що підтверджується розрахунком заборгованості.
На момент розгляду справи судом відповідач заборгованість не погасив.
Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного:
Між сторонами склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами Генеральної угоди № б/н від 10.02.2015 року, укладеної між сторонами.
При цьому суд керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у Постанові від 03.07.2019 року у справі №32/101 провадження №14-13цс19 яка визначила, що за умови відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть бути розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору.
Так як надані позивачем суду Генеральна угода № б/н від 10.02.2015 року містить посилання на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, який розміщений на сайті банку, з яким позивач повинен був ознайомитись самостійно, то наданий суду витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 10.03.2010 року №СП-2010-256 в якості доказу умов укладеної Генеральної угоди суд не може прийняти до уваги як достовірний, належний та допустимий доказ умов укладеної угоди з огляду на те, що позивач не надав суду доказу того, що саме надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 10.03.2010 року №СП-2010-256, є невід`ємною частиною укладеної між сторонами угоди.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є Генеральна угода № б/н від 10.02.2015 року, укладена між сторонами.
Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику кредит строком на 6 місяців з 10.02.2015 року по 31.08.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 3588,31 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 0,01 % в місяць від суми залишку заборгованості щомісячними платежами, починаючи з 1 до 25 числа кожного місяця, що підтверджується копією Генеральної угоди.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що відповідач, зобов`язаний згідно Генеральної угоди погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам, та неустойки у виді штрафу порушив зобов`язання по його поверненню частинами, відсотків за його користування та штрафу, так як сплачувала його, чим допустив невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та неустойки у виді штрафу.
Відповідно до ч.1 п.3, 4 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.
Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди.
Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за кредитним договором з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого кредитним договором, шляхом відшкодування збитків в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник неналежним чином виконував свій обов`язок щодо повернення позики, відсотків за її користування та неустойки у виді пені.
Суд доходить висновку, що майнове право позивача, передбачене кредитним договором: повернення позики, відсотків за її користування, порушене відповідачем внаслідок його невиконання обов`язку, передбаченого кредитним договором, підлягає захисту судом способом відшкодування збитків у виді повернення кредиту, відсотків за його користування.
А тому позов підлягає задоволенню частково, в тій частині яка підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими суду доказами.
Суд доходить висновку, що підлягає задоволенню вимога про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 3920,32 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 1,58 грн., так як остання підтверджена розрахунком заборгованості.
Таким чином сума задоволених позовних вимог становить 3291,90 грн.
В задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за пенею в сумі 6731,37 грн. необхідно відмовити з підстав, вищевикладених судом.
Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так як позов задоволено частково на суму 3291,90 грн., то суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України покладає на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 630,91 грн. та стягує їх з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 4-6, 10-13, 89, 141, 263-266, 268, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 526, 546, 549, 550, 610-612, 625, 629, 1048-1055 ЦК України, умовами Генеральної угоди №б/н від 10.02.2015 року суд,
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення буде складений 02.03.2020 року.
На заочне рішення може бути подана заява про його перегляд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя: Ярош С.О.