РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Кострової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся у суд з позовом до відповідача, ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів з підстав невиконання батьківських обов`язків, в якому позивач просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частина всіх видів доходів щомісячно, але не менш встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач та відповідач проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_3 . Відповідач покинула доньку та не цікавиться її життям. Дитина мешкає разом з батьком,який здійснює за нею повноцінний догляд, відповідачка зареєстрована у Дергачівському районі однак місце її проживання не відомо.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовін вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач в судове засідання не «явилась, повідомлялась судом належним чином відповідно до положень ЦПК України.

Третя особа надала письмові поясненя, в яких справу просить розглядати без участі представника та зазначає, що позовні вимоги підтримує.

Суд заслухавши пояснення позивача, його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Дитина мешкає разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 , яка згідно свідоцтва про право власності на житло належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Факт проживання дитини з батьком відповідачем не спростований.

Згідно довідки ТОВ «Світтехсервіс» та наказу, позивач, ОСОБА_1 , працює у ТОВ «Світтехсервіс» на посаді менеджера з продажу.

Згідно наданих характеристик позивач за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно.

Відповідно до наданих довідок на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Згідно довідки КЗ ДНЗ Ясла-садок № 264 ОСОБА_3 відвідує садок з 30.07.2019року по теперішній час. Дитина до дитячого садочка зарахована на підставі заяви позивача. Також батьком дитини укладено декларацію про вибір лікаря для дитини.

Департаментом служб у справах дітей надано висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 із батьком, згідно якого визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 .

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_9 (батько відповідачки), ОСОБА_5 (дядько позивача), ОСОБА_4 (мати позивача), ОСОБА_10 (подруга матері позивача), ОСОБА_11 (хрещена дитини), які надали свідчення, що дитина мешкає з батьком за адресою АДРЕСА_1 , вихованням та доглядом за дитиною фактично з народження займається батько, мати участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не цікавиться життям дитини, мешкає окремо від дитини та місцезнаходження матері не відомо.

Крім того, свідок ОСОБА_9 , який є батьком відповідачаки зазначив, що коли ОСОБА_3 з відповідачкою гостили у нього, то остання намагалася вивезти ОСОБА_3 до Російської федерації без згоди батька дитини, але він їй це не дозволив зробити та викликав позивача, щоб він забрав дитину додому.

Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції).

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків..

Суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батька, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, та фактичне місце проживання доньки з батьком, суд прийшов до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини, за місцем проживання її батька.

Крім того, за змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в судовому порядку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи, що під час судового розгляду доведено, що дитина мешкає з батьком, матеріальним забезпеченням дитини займається лише батько, мати коштів на утримання дитини в добровільному порядку не надає, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня подачі позову тобто з 05.08.2019р. та до досягнення дитини повноліття.

Судові витрати суд стягує відповідно до ст..141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 5, 76 - 81, 83, 141, 258-261 ЦПК України, суд, -

вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради ( , м. Харків вул. Чернишевська б.55) про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 05.08.2019р. до досягнення дитини повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 05.03.2020року.

Суддя Н.М. Бородіна