КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7698/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Київ

Справа № 760/23791/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Українця В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги мотивує тим, що з 18 серпня 2014 року він був призваний на військову службу по мобілізації в Збройних Силах України. 10 грудня 2014 року за станом здоров`я його було віднесено до ІІІ групи інвалідності та визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 27 травня 2015 року його визнано ветераном війни - учасником бойових дій. 18 грудня 2017 року рішенням МСЕК у зв`язку з погіршенням стану здоров`я було вирішено змінити групу інвалідності з третьої на другу.

05 лютого 2018 року він звернувся до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з метою прийняття на квартирний облік за місцем реєстрації ( АДРЕСА_1 ) як особа, яка потребує забезпечення житлом. Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 березня 2018 року № 149 йому було відмовлено в зарахуванні на квартирний облік на підставі п. 13, 15, 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР від 11 грудня 1984 року. Разом з тим, він потребує не поліпшення житлових умов, оскільки у нього ніколи власного житла у володінні, користуванні та розпорядженні не було, а тому він виявив бажання отримати від держави безкоштовне перше житло.

З урахуванням викладеного, позивач просив:

- скасувати розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 березня 2018 року № 149;

- зобов`язати відповідача поставити його на квартирний облік до списку поза черговиків як особу, яка потребує отримання житла на пільгових умовах (учасник антитерористичної операції, інвалід війни ІІ групи).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилався на те, що позивач не надав до суду доказів на спростування тверджень представника відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву. Однак, позивач був позбавлений надати відповідь на відзив і докази на спростування тверджень представника позивач, оскільки ні позивач, ні його представник відзиву не отримували. Вважає, що суд першої інстанції повинен був перевірити докази, що підтверджують направлення позивачу відзиву з доданими до нього матеріалами та дотримання строків його подання.

Посилається на те, що в рішенні суду вказано з посиланням на відзив відповідача про те, що до 01.02.2018 року позивач був зареєстрований в двокімнатній квартирі площею 26,6 кв.м, а тому не мав права на зарахування на квартирний облік. Вважає дане твердження бездоказовим, оскільки в рішенні не відображено, кому на праві власності належить вищевказана квартира, і яке відношення позивач має до цієї квартири. В рішенні вказано, що з 01.02.2018 року позивач був зареєстрований в іншій однокімнатній квартирі, площею 15,6 кв.м., з родиною в 20 осіб і таким чином навмисно погіршив свої житлові умови. Дані відомості судом не перевірені належним чином.

Судом не встановлено, що з двокімнатної квартири площею 26,6 кв.м позивача зняли з реєстрації власники, оскільки позивач не мав права власності на дану квартиру. Позивач змушений був зареєструватися для отримання пільг, як учасник бойових дій та інвалід війни в гуртожитку в кімнаті, де вже було зареєстровано до нього 19 чоловік.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , квартира є однокімнатною, загальною площею 41,5 м2. Власником даного житла є його знайомий ОСОБА_3 , який підтримує друга та дозволив йому проживати в квартирі, яка по своїй суті є комунальною. За попереднім місцем реєстрації ОСОБА_1 дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_2 з батьками ОСОБА_4 , 1937 р.н та ОСОБА_5 , 1943 р.н. Суд першої інстанції не дослідив той факт, що позивач не мав права власності (спільної сумісної чи часткової) на вищевказану квартиру. З викладеного слідує, що зняття з реєстрації позивача за вказаною адресою не є умисним погіршенням житлових умов.

Стверджує, що ОСОБА_1 не мав особистого житла на праві власності, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 126730624 від 07.06.2018 року. Вказане спростовує правову позицію відповідача про те, що позивач умисно погіршив свої житлові умови. Звертає увагу на те, що до даного часу позивач не використовував своє право на безоплатне отримання житла від держави.

В судовому засіданні представник відповідача Єрко Н.П. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутності учасників справи, що не з`явились в судове засідання, відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянами, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування житлового приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством), як правило у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Статтею 39 ЖК України передбачено, що громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов: за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної у місті, селищної, сільської ради народних депутатів за участі громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Відповідно до ст. 34 ЖК України та п.п. 1 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради УРСР Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановленому Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою профспілок.

Згідно з п. 15 Правил на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані в даному населеному пункті.

Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і прописані у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків).

Пунктом 17 Правил визначено, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання будинку, квартири, не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.

Статтею 46 ЖК України визначено, щогромадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку. Відповідно до ч.1 цієї статті, жилі приміщення надаються поза чергою, зокрема, особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

За змістом положень п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18 серпня 2014 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації в Збройних Силах України. 10 грудня 2014 року позивача ОСОБА_1 за станом здоров`я було віднесено до ІІІ групи інвалідності та визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

27 травня 2015 року позивача визнано ветераном війни - учасником бойових дій (а.с. 25). 18 грудня 2017 року рішенням МСЕК у зв`язку з погіршенням здоров`я змінено групу інвалідності з третьої на другу, що підтверджується посвідченням, виданим 26 грудня 2017 року (а.с. 25).

05 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з метою поставлення на квартирний облік за місцем реєстрації ( АДРЕСА_1 ) як особа, яка потребує забезпечення житлом.

Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва від 23 лютого 2018 року ОСОБА_1 з 01 лютого 2018 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у якій, крім позивача, зареєстровано ще 19 осіб (а.с. 43).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що загальна площа квартири АДРЕСА_3 складає 41, 5 кв.м., житлова площа 15,6 кв.м., квартира однокімнатна. Власником цієї квартири є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.07.2014 року (а.с. 47).

Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 березня 2018 року № 149 ОСОБА_1 було відмовлено в зарахуванні на квартирний облік на підставі п. 13, 15, 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР від 11 грудня 1984 року (а.с. 14).

Як встановлено з відзиву представника відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 , відмова у зарахуванні на квартирний облік обґрунтована тим, що зняття позивача з реєстраційного обліку за адресою двокімнатної квартири АДРЕСА_4 та реєстрація в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3 свідчить про штучне погіршення своїх житлових умов.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач самостійно та свідомо здійснив зняття з реєстраційного обліку за адресою двокімнатної квартири, площа якої відповідає передбаченим нормам по місту Києву на одну особу, у зв`язку з чим вважався таким, що забезпечений житлом, а після 01 лютого 2018 року зареєструвався в іншій квартирі, значно меншої площі, погіршивши свої житлові умови, відповідачем правомірно було відмовлено йому у зарахуванні на квартирний облік, розцінивши такі дії як штучне погіршення житлових умов.

Доказів на спростування тверджень представника відповідача позивачем суду не надано. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 березня 2018 року № 149 про відмову в зарахуванні на квартирний облік та зобов`язання поставити останнього на квартирний облік.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають наявним у матеріалах справи доказам та зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що його було знято з реєстраційного обліку за адресою квартири АДРЕСА_4 за ініціативою власника квартири, яким є мати позивача - ОСОБА_5 , у зв`язку з чим він не може користуватись вказаним житлом, яке йому не належить, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається копії паспорта громадянина України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що була додана позивачем до позовної заяви, позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу був зареєстрований за адресою місця проживання : АДРЕСА_2 , а саме - з 23 червня 2001 року по 01 лютого 2018 року ( а.с. 24, зворот).

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 19.09.2019 року, у вказаній квартирі з 19 вересня 1995 року по даний час зареєстрована ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 57)

Як вбачається з актуальної інформації про право власності, що наявна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( витяг від 23 лютого 2018 року), ОСОБА_5 є власником 1/2 частки зазначеної двокімнатної квартири АДРЕСА_4 , жилою площею 26,6 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою 27.06.2013 року. Про власника іншої 1/2 частини квартири - інформація відсутня. ( а.с. 45).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

Як вбачається з вищевказаної копії паспорта ОСОБА_1 зняття його з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 та реєстрація за іншою адресою: АДРЕСА_1 було здійснено в один день - 01 лютого 2018 року, одним і тим самим працівником Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Горичевською С.

Враховуючи викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вбачається, що зняття з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_4 та реєстрація позивача за адресою : АДРЕСА_1 була здійснена за його особистою заявою.

Як вбачається з витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва, у період після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, 27.12.2018 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрував своє місце проживання у вищевказаній двокімнатній квартирі АДРЕСА_4 . ( а.с 57).

Доводи апеляційної скарги позивача також зводяться до того, що відповідач у будь-якому випадку повинен був зарахувати його на квартирний облік, оскільки у власності позивача ніколи житла не було, тому він потребує не «поліпшення житлових умов», а має право на «отримання житла». Тому позивач вважає, що зняття його з реєстрації за адресою квартири АДРЕСА_4 , яка йому не належить, не має правового значення та не є умисним погіршенням житлових умов.

Проте такі доводи колегія суддів вважає відхиляє, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права.

Так, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій ( а.с. 25).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації 26 грудня 2017 року, позивач є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Посвідчення дійсне до 01.10.2020 року ( а.с. 25).

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них. Пунктом 14 вказаної статті передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено перелік пільг особам з інвалідністю внаслідок війни.

Пунктом 18 частини першої вказаної статті визначено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються пільги на позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено забезпечення житлом не усіх учасників бойових дій, осіб з інвалідністю внаслідок війни, та осіб, прирівняних до них, а лише тих, які потребують поліпшення житлових умов.

Пунктами 2 та 5 постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів і Президії Київської міської ради профспілок від 30 квітня 1991 року №234 встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які мають житлову площу до 7,5 кв.м. Середній рівень забезпеченості громадян у місті Києві жилою площею встановлено у розмірі 9 кв.м. на одну особу.

Як встановлено з матеріалів справи, до 01 лютого 2018 року позивач був зареєстрований у двокімнатній квартирі АДРЕСА_4 , житловою площею 26,6 кв.м., у якій, крім позивача, зареєстрована його мати ОСОБА_5 , якій на праві власності належить 1/2 частина вказаної квартири.

З викладеного вбачається, що позивач був зареєстрований та відповідно мав право користування житлом у двокімнатній квартирі, площа якої відповідає передбаченим нормам по місту Києву на одну особу, та відповідно до вищевказаних положень законодавства не потребував поліпшення житлових умов.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 березня 2018 року № 149 про відмову позивачу у прийнятті на квартирний облік, оскільки позивач штучно погрішив свої житлові умови шляхом зняття 01 лютого 2018 року з реєстраційного обліку з двокімнатної квартири АДРЕСА_4 та реєстрації в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3 , яка має значно меншу площу, а кількість зареєстрованих у ній громадян складає 20 осіб ( а.с. 43).

Доводи апеляційної скарги про відсутність підтверджень направлення відзиву відповідача на позовну заяву на адресу позивача колегія суддів відхиляє, оскільки такі спростовуються фіскальним чеком від 20.09.2019 року наявним в матеріалах справи (а.с. 58).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2019 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та запропоновано, зокрема, відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Копію ухвали про відкриття провадження було отримано відповідачем 12 вересня 2019 року (а.с. 37). 20 вересня 2019 року відповідачем було надіслано відзив на позовну заяву на адресу суду та на адресу позивача (а.с .58-59).

З огляду на викладене, судом прийнято відзив на позовну заяву та перевірено порядок його подання відповідно до ст. 178 ЦПК України, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.