Справа № 351/1220/20
Номер провадження №2/351/544/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Калиновського М.М.,

секретар Нагірняк В.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Шевченківського Старостинського округу Заболотівської селищної ради ОТГ про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із позовом до Шевченківського старостинського округу Заболотівської ОТГ про визнання права власності на майно.

Позовні вимоги мотивували тим, що господарство по АДРЕСА_1 , яке на праві власності належало ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відносилося до суспільної групи «робітничий двір».

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті, його дружина ОСОБА_4 , як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після її смерті залишилася спадщина, до складу якої входить і зазначене господарство, спадкоємцями першої черги за законом є її діти, позивачки по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При зверненні спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом була заведене спадкова справа №67/2006, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу.

На підставі наведеного позивачі звернулися у суд із даним позовом, яким просять визнати за ними, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , право власності по 1/2 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Представник позивачів адвокат Єрмошенко М.І. подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задоволити, розгляд справи просив провести у відсутності позивачів та їх представника.

В.о. старости Шевченківського старостинського округу Заболотівської ОТГ С.М.Палійчук подав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позову не заперечив, справу просив розглядати без його участі.

Дослідивши матеріали справи, зокрема: Довідку Шевченківського старостинського округу Заболотівської ОТГ №582 від 09.07.2020 про те що будинковолодіння по АДРЕСА_1 , відносилося до суспільної групи «робітничий двір»; Довідку Шевченківського старостинського округу Заболотівської ОТГ №582 від 09.07.2020 про зареєстрованих членів «робітничого двору» по АДРЕСА_1 ; Довідку Шевченківського старостинського округу Заболотівської ОТГ №584 від 09.07.2020 про перейменування вулиць; Свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5 , її батьками зазанчено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; Свідоцтво про одруження від 08.09.2003, згідно якого ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , присвоєно прізвище « ОСОБА_7 »; Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_8 , її батьками зазанчено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; Свідоцтво про одруження від 03 вересня 2011, згідно якого ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 присвоєно прізвище « ОСОБА_10 »; Довідку державного нотаріуса Першої Снятинської ДНК №771/02-14 від 06.07.2020; Постанову державного нотаріуса Першої Снятинської ДНК №772/02-31 від 06.07.2020 про відмову у вчиненні нотаріальної дії; Технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 .- суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підставним, а тому підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 помер у 1992 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року. До складу даної спадщини входить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Як убачається з матеріалів справи, після смерті спадкодавця ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_4 у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року фактично вступив в управління та володіння належним їй спадковим майном.

Таким чином, суд вважає, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . успадкувала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , та, як вбачається із матеріалів справи, за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала, отже, спадкування здійснюється за законом. Отже спадкоємцями першої черги спадкування за законом даної спадщини є діти померлої, позивачки по справі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які після смерті спадкодавця ОСОБА_13 вчинили дії, які свідчать про прийняття ними спадщини.

Згідно Довідки та Постанови державного нотаріуса вбачається, що після смерті ОСОБА_4 позивачі по справі зверталися в нотаріальну контору із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак, через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . вони не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" N 7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав щодо визнання за кожним з позивачів права власності на 1/2 частину спірного майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 12, 13, 76-81, 133, 200 ч. 3, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Шевченківського Старостинського округу Заболотівської селищної ради ОТГ, про визнання права власності на майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , 1963 р.н., жителькою АДРЕСА_2 - право власності на 1/2 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , 1965 р.н., жителькою АДРЕСА_1 - право власності на 1/2 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: М.М.Калиновський