Постанова

Іменем України

19 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 675//869/16

провадження № 61-19602св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

позивач за зустрічним позовом- ОСОБА_1 ,

відповідач за зустрічним позовом - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 травня

2019 року, ухвалене в складі судді Пашкевича Р. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року, прийняту в складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ПП «Русал» про стягнення заборгованості.

АТ КБ «ПриватБанк» позов мотивував тим, що 08 серпня 2006 року між банком та ПП «Русал» укладено кредитний договір № 08.03.02.01.3307, відповідно до якого ПП «Русал» отримало кредит у розмірі 30 000 грн у вигляді поновлюваної кредитної лінії.

30 січня 2009 року між банком та ПП «Русал» укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 08 серпня 2006 року № 08.03.02.01.3307, відповідно до якої змінено процентну ставку по кредитному договору

з 21% до 26,5 % річних та визначено кінцеву дату повернення кредиту

до 31 липня 2009 року.

Договором про внесення змін від 04 листопада 2013 року № 2 до кредитного договору від 08 серпня 2006 року № 08.03.02.01.3307 кінцеву дату повернення кредиту визначено до 03 листопада 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором

від 08 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 3307 та додаткові угоди до нього, відповідно до якого поручитель поручився за виконання зобов`язань ПП «Русал» по поверненню кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, сплати винагороди, штрафу, пені та інших платежів.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області

від 11 травня 2010 року з відповідачів стягнуто заборгованість за вказаним кредитом у розмірі 48 944,85 грн.

ПП «Русал» свої зобов`язання належним чином не виконувало, у зв`язку з чим станом на 02 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 106 454,57 грн, яка складається із: заборгованості по процентам за користування кредитом 5 179,31 грн; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань (за період з 12 травня 2010 року) 95 253,61 грн; штрафу (фіксована частина) у розмірі 1 000 грн та штрафу (процентна складова) у розмірі 5 021,65 грн.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 106 454,57 грн та судові витрати.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними договору про внесення змін до договору поруки та кредитного договору.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що договір про внесення змін № 2

від 04 листопада 2013 року до договору поруки № 3307 від 08 серпня

2006 року та договір про внесення змін № 2 від 04 листопада 2013 року до кредитного договору № 08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року є недійсними, оскільки змінами до кредитного договору передбачено нову кінцеву дату погашення заборгованості за кредитом, розмір процентів за користування кредитом, тоді як оскаржувані додаткові договори укладено поза межами строку дії кредитного договору, строк виконання якого настав у зв`язку із наявністю судового рішення про дострокове стягнення всієї заборгованості.

Посилаючись на положення частини першої статті 203, частини першої статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив суд визнати недійсними договір про внесення змін № 2 від 04 листопада

2013 року до договору поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року, укладений

між ним та АТ КБ «ПриватБанк» та договір про внесення змін № 2

від 04 листопада 2013 року до кредитного договору № 08.03.02.01.3307

від 08 серпня 2006 рок, укладений між ПП «Русал» та АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 січня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одно провадження з позовом АТ КБ «Приватбанк».

Короткий зміст судових рішень першої, апеляційної, касаційної інстанцій

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області

від 12 грудня 2016 року, з урахуванням ухвали від 15 грудня 2016 року про виправлення описки, провадження у справі у частині позовних вимог

АТ КБ «ПриватБанк» до ПП «Русал» про стягнення заборгованості закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області

від 12 грудня 2016 року, з урахуванням ухвали від 15 грудня 2016 року про виправлення описки, в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 07 червня

2017 року скасовано рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2016 року та ухвалено нове рішення.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 50 179,31 грн заборгованості по кредитному договору, яка складається із: 5 179,31 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 45 000 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 грудня

2016 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 07 червня 2016 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 квітня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк»,

ПП «Русал» в частині визнання недійсним договору про внесення змін № 2 до кредитного договору № 08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року, укладеного 04 листопада 2013 між АТ КБ «ПриватБанк» та ПП «Русал» залишено без розгляду. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області

від 02 травня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору про внесення змін до договору поруки.

Визнано недійсним договір від 04 листопада 2013 року про внесення змін № 2 до договору поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року, який укладено між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 704, 80 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після зміни строку виконання основного зобов`язання по кредитному договору, договір поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року, укладений між банком та ОСОБА_1 , припинив свою дію, а тому договір про внесення змін № 2 до договору поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року підлягає визнанню недійсним.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, на спростування доводів відповідача щодо спливу строку позовної давності, вказав, що сторони в письмовій формі збільшили до 15 років строк позовної давності щодо вимог про захист порушених прав або законних інтересів за договором поруки, а отже ОСОБА_1 цей строк не пропустив.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що звернувшись до суду із позовом про дострокове стягнення кредиту, банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Крім того, апеляційний суд, пославшись на положення статей 203, 215

ЦК України, вказав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним договору про внесення змін № 2 до договору поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року, оскільки цей договір укладений після того, як банк скористався своїм правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, а отже договір поруки № 3307 від 08 серпня

2006 року припинив свою дію.

Суд апеляційної інстанції з тих же підстав, що й місцевий суд відхилив доводи банку про сплив строку позовної давності щодо вимог

ОСОБА_1 за зустрічним позовом, врахувавши, що сторони в письмовій формі погодили збільшення строку позовної давності до

15 років.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи зустрічний позов, не дали оцінки доводам банку щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо вимог ОСОБА_1 .

Крім того, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Вважає, що оспорюваний договір, на момент його вчинення, відповідав всім наявним на той час нормам права, тому підстави для його визнання недійсним відсутні.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2019 року представником ОСОБА_1 подано до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому він просить касаційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано її матеріали з Ізяславського районного суду Хмельницької області.

У листопаді 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 серпня 2006 року між АТ «КБ «ПриватБанк» та ПП «Русал» укладено кредитний договір № 08.03.02.01.3307, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії із загальним лімітом 30 000 грн на строк до 01 серпня 2009 року.

30 січня 2009 року між АТ «КБ «ПриватБанк» та ПП «Русал» було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 08.03.02.01.3307

від 08 серпня 2006 року, відповідно до якої змінено відсоткову ставку по кредитному договору з 21% до 26,5% річних та визначено кінцеву дату повернення кредиту до 31 липня 2009 року.

Договором про внесення змін № 2 від 04 листопада 2013 року до кредитного договору № 08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року кінцеву дату повернення кредиту визначено до 03 листопада 2018 року.

08 серпня 2006 року, з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 08.03.02.01.3307, між

АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 3307.

04 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про внесення змін № 2 до договору поруки № 3307

від 08 серпня 2006 року, відповідно до якого зміст тексту договору поруки викладено в новій редакції.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 договору про внесення змін № 2 до договору поруки предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ПП «Русал» своїх обов`язків за кредитним договором № 08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року, згідно з яким кредитор надав боржнику кредит з лімітом 31 918,30 грн, а боржник зобов`язаний повернути кредит в строк згідно графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, але не пізніше 03 листопада 2018 року. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 5.1 вищезазначеного договору про внесення змін № 2 від 04 листопада 2013 року до договору поруки № 3307 від 08 серпня

2006 року сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 15 років.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області

від 11 травня 2010 року стягнуто в солідарному порядку із ПП «Русал» та ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредиту у розмірі 48 944,85грн, яка складається із: 29 446 грн - простроченої заборгованості; 11 604,58 грн - прострочених відсотків; 1 000 грн - штрафів та 2 048,54 грн (фіксована та процентна складова) штрафів; 4 445,73 грн - пені.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню.

Мотиви з яких виходив Верховний Суд

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині відповідають.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення суми кредиту в повному обсязі із нарахованими процентами, штрафами та пенею, звернувшись у січні 2010 року до суду із позовом про солідарне стягнення цих коштів із боржника ПП «Русал» та поручителя

ОСОБА_1 .

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився суд, який 11 грудня 2010 року задовольнив позовні вимоги банку.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Умовами договору поруки сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язання за кредитним договором (пункт 11 договору поруки).

Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поруки, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору, та пряму залежність від його умов, наявність рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановив, що договір поруки № 3307, укладений 08 серпня

2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 припинив свою дію, оскільки наявність рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя свідчить про закінчення строку дії договору та дійшов обґрунтованого висновку, що договір про внесення змін № 2 до договору поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року, який укладено

04 листопада 2013 року, тобто після припинення дії договору поруки, в який вносяться зміни, є недійсним на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, як такий, що не відповідає вимогам

ЦК України.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності аналогічні доводам банку наведеним в судах першої та апеляційної інстанцій, яким суди попередніх інстанцій надали правову оцінку.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін.

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Переоцінка доказів у справі, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 травня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 вересня 2019 рок року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович