Номер провадження: 22-ц/813/1181/20
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на дії та бездіяльність головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2018 року представник скаржника звернулась до суду з даною скаргою, в якій просила визнати незаконною бездіяльність головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 щодо не здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і ЗУ «Про виконавче провадження»; визнати незаконними дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 щодо передачі автомобіля Mercedes-benz ML63, 2007 року на відповідальне збереження; постановити окрему ухвалу у відношенні головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 , посадових осіб Головного територіального управління юстиції в Одеській області, які здійснювали перевірку виконавчого провадження № 52357768, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та направити ухвалу до правоохоронних органів за підвідомчістю та відповідного підрозділу Міністерства юстиції України; зобов`язати головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винести постанови про передачу виконавчих проваджень із виконання виконавчих листів № 520/12088/15-ц, виданих Київським районним судом м. Одеси 16.02.2016 року щодо стягнення боргу у розмірі 1 170 340, 28 гривень та судових витрат у розмірі 1 827 гривень із ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» до приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечка Д.М., який діє на підставі посвідчення № 0131 від 27.11.2017 (адреса реєстрації 65082, Одеська обл.., м. Одеса, вулиця Гоголя, 19 оф. 1).

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 52357768 є протиправним з огляду на порушення державним виконавцем норм матеріального права, оскільки дій, які б сприяли повному, ефективному та своєчасному здійсненню заходів примусового виконання рішень в повному обсязі державним виконавцем не здійснено.

В ході судового засідання, яке відбулось 28.11.2018 року, представник скаржника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Зауліна Ольга Григорівна звернулась до суду з заявою, в якій просила залишити без розгляду вимогу щодо передачі виконавчого листа приватному виконавцю, в іншій частині скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року заяву представника скаржника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Зауліної Ольги Григорівни про залишення без розгляду частини вимог - задоволено. Залишено без розгляду вимоги скарги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в частині зобов`язання головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винести постанови про передачу виконавчих проваджень із виконання виконавчих листів № 520/12088/15-ц, виданих Київським районним судом м. Одеси 16.02.2016 року щодо стягнення боргу у розмірі 1 170 340, 28 гривень та судових витрат у розмірі 1 827 гривень із ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» до приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечка Д.М., який діє на підставі посвідчення № 0131 від 27.11.2017 (адреса реєстрації 65082, Одеська обл.., м. Одеса, вулиця Гоголя, 19 оф. 1). В решті вимог скарги - розгляд справи продовжено в загальному порядку.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, направити дану справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не розглянув клопотання про поновлення процесуального строку у порядку ст. 127 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/12088/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-501/261/2007 від 25.12.2007 року у розмірі 1 710 340, 28 гривень, а також в рівних частках судовий збір у розмірі 3 654 гривень.

13 січня 2016 року представник Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Зауліна О.Г. звернулась до суду з заявою про видачу рішення та виконавчих листів, які були нею отримані 16 лютого 2016 року.

В порядку ст..ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 26 вересня 2016 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції у Одеській області ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження ВП № 52357768 з примусового виконання виконавчого листа №520/12088/15-ц виданого 16 лютого 2016 року. Боржнику надано семиденний строк для самостійного виконання рішення суду.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ПАТ «ОТП Банк» посилається на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме не здійснення дій, які б сприяли повному, ефективному та своєчасному здійсненню заходів примусового виконання рішення в повному обсязі.

Так, спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах у межах повноважень та у спосіб, визначеними цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так частиною 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника

Однак, як вбачається з матеріалів справи державним виконавцем в порушення вказаних вимог перевірку майнового стану боржника було розпочато лише 17 лютого 2017 року шляхом направлення запитів до реєструючих установ.

Так, державним виконавцем 17 лютого 2017 року було здійснено запит до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України, 23 березня 2017 року направлено запит до територіального сервісного центру 5141 МВС України в Одеській області, 30 березня 2018 року сформовано довідку з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та 23 жовтня 2017 року було перевірено наявність відкритих рахунків у боржника.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що в ході перевірки, здійсненої 17.02.2017р., було встановлено, що боржник отримує заробітну платню.

У відповідності із ч. 2 та ч. 3 ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» за іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою сгягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

У відповідності із частиною першою ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкритгя виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно із ч. З ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення.

Проте, в супереч вищевказаній нормі, постанова про арешт транспортного засобу боржника була винесена лише 07.04.2017р., тобто зі спливом піврічного строку з моменту відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, в ході виконавчих дій державним виконавцем було виявлено у боржника наступне нерухоме майно: рибальський будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 1.9104 га, розташована за адресою: Луганська обл., Кременівський р-н, с/рада Михайлівська; земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 5.017 га, розташована за адресою: Луганська обл., Кременівський р-н, с/рада Михайлівська; земельна ділянка площею 1.9 га, розташована за адресою: Одеська обл., Біляївський р-н, с/рада Великодальницька; земельна ділянка площею 0,0775 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; Незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2; ; Квартира загальною площею 71.2 м. кв., розташована за адресою: АДРЕСА_3 (іпотечне майно ПАТ «ОТП Банк»)

Однак, державним виконавцем вказане нерухоме майно арештовано не було.

Більш того, в супереч ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про арешт рахунків була винесена 30.07.2018, тобто, майже зі спливом року з моменту їх виявлення, у матеріалах виконавчого провадження відсутня відповідь від ПАТ «Укрсоцбанк» та AT «Укрсиббанк» щодо наявності коштів на рахунках та щодо виконання постанови, також у матеріалах виконавчого провадження відсутні докази вручення банкам постанови про арешт коштів, з чого стягувач робить висновок, що у супереч вимогам ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», зазначена постанова навмисно не надсилалась державним виконавцем до банків, оскільки між державним виконавцем та боржником було досягнуто попередню згоду щодо невиконання рішення.

10 січня 2018 було складено акт опису та арешту майна боржника, згідно із яким транспортний засіб Автомобіль Mercedes-benz ML63, 2007 року, що належить боржнику, ОСОБА_3 , було передано на відповідальне зберігання третій особі, яка не є стороною виконавчого провадження №52357768, ОСОБА_2 .

У відповідності до п. 5 розділу 11 Порядку реалізації арештованого майна зберігачами можуть бути боржник, члени його сім`ї або інші особи, у тому числі Організатор.

Організатор призначається зберігачем рухомого майна, що підлягає реалізації відповідно до цього Порядку, крім випадків, коли це майно не може бути передано на зберігання Організатору з об`єктивних причин без пошкодження його функціональних властивостей, цілісності та зовнішнього вигляду (складні верстати, механізми, устаткування тощо). Організатор забезпечує транспортування такого майна до місця зберігання.

У супереч положенням Порядку реалізації арештованого майна державний виконавець передав на зберігання транспортний засіб не до організатора торгів (СЕТАМ), а третій особі, поставивши під загрозу збереження його цінності.

Згідно із ч. 2 ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження» зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

Згідно із ч. 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

На відміну від цього, у постанові про арешт майна боржника від 07 квітня 2017 року не вказано вид, обсяг і строк обмеження користування майном, як це передбачено вищевказаною статтею, не вказана відповідна інформація і у акті опису та арешту майна боржника.

Отже, дії державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП № 52357768 з примусового виконання виконавчого листа № 520/12088/15-ц виданого 16 лютого 2016 року свідчать про не своєчасність виконання.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Судове рішення (постанова, ухвала) - це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Разом з тим, вирішуючи дане питання суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що у відповідності до частини 1 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Суд першої інстанції правильно вважав, що ПАТ «ОТП Банк» з часу відкриття виконавчого провадження повинно було цікавиться виконанням виконавчого листа № 520/12088/15-ц виданого 16 лютого 2016 року.

Також слід зазначити, що 30 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

У результаті чого, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2017 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року, на підставі якого здійснювалось виконавче провадження, було скасовано.

Вирішуючи питання по суті, суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що представник позивача, будучи належним чином сповіщеним про скасування заочного рішення ще з червня 2017 року, про вказану обставину державного виконавця не повідомив, що не дало останньому змоги закінчити провадження.

В подальшому, 22 листопада 2017 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено аналогічне рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк».

Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що з будь-якими клопотаннями про витребування доказів представник скаржника до суду не звертався, що унеможливило розгляд питання щодо законності проведення перевірки виконавчого провадження, що здійснювалось Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області, а саме залишилось не зрозумілим, хто саме та на підставі яких документів здійснював вказану перевірку, її наслідки тощо.

Так, у відповідності до частин 1-4 статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу. Сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ. Інші учасники виконавчого провадження мають право надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що скарга ПАТ «ОТП Банк» подана з порушенням строків передбачених законом, а як наслідок, задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що вказані порушення процесуального права не є суттєвими та такими, що призвели до неправильного вирішення питання по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, судове рішення ухвалено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк