Справа № 214/5344/19
2/214/171/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській М.О.

за участю представника позивача Примакова К ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визначити, що частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спільній сумісній власності квартирі АДРЕСА_1 , становлять по Ѕ частці; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 Роз в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог зазначив наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мама ОСОБА_4 . Зміна прізвища матері з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 відбулася у зв`язку з укладенням шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , шлюб між якими розірваний 21 січня 1999 року Саксаганським відділом РАЦС м. Кривого Рогу.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, який 08 грудня 1998 року посвідчений завідуючою Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В., яким заповіла належну їй частину квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно до ч.1 та ч.2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Після того як мама розірвала шлюб з відповідачем по справі ОСОБА_3 , у відповідності до ст. 1261 ЦК України, єдиним спадкоємцем першої черги є лише він, ОСОБА_2 , як син спадкодавця. Згідно до ч.1 та 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Він, ОСОБА_2 , з мамою на час її смерті не проживав, а тому у встановлений ст. 1270 ЦК України, шестимісячний термін, подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Йому відомо, що за життя між мамою та відповідачем по справі виникали конфлікти та сварки, що й було причиною розірвання шлюбу. За життя вони в відповідачем навіть встановили між собою право користуванням житлом та кожен із них на свою кімнату встановили замки. Йому відомо, що у мами з відповідачем виникали конфлікти щодо поділу квартири, частину якої заповіла йому мама. Спірна квартира мамою та відповідачем була приватизована у відповідності до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та отримана ними у власність, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане УЖКГ виконкому Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням №С-3161 від 07.07.1993 року. Свідоцтво про право власності на квартиру та технічна документація технічний паспорт, знаходяться у відповідача. З часу смерті мами він, позивач, навіть не був в квартирі, куди його не впускають, не бажають з ним спілкуватися.

Згідно до ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Оскільки право власності на квартиру набуте на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», то вважає, що за таких підстав частки у спільній сумісній власності є рівні по Ѕ частини кожному із співвласників.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Для видачі йому, позивачеві, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідач по справі повинен був надати нотаріусу правовстановлюючі документи на квартиру, щоб нотаріус на їх підставі видала йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак відповідач по справі не з`являється до нотаріуса, документи не надає, а тому він не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Так триває досить тривалий час, внаслідок чого не може отримати у власність спадщину, не можу нею користуватися та розпоряджатися. 25 червня 2019 року нотаріус видав йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, в якій зазначив, що неможливо встановити обсяг спадкового майна, та рекомендував звернутися до суду для визначення у судовому порядку право власності на відповідну частку квартири. Тому вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

В ході розгляду справи представником позивача заявлялося клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду задоволено.

В судовому засіданні представник позивача у зв`язку з відкладення розгляду справи пояснень не надавав, у судове засідання 19 лютого 2020 року не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримав повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надав, відзиву на позов не подав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи.

В судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні докази: свідоцтво про смерть (а.с.6), свідоцтво про народження (а.с.7), витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.8), заповіт (а.с.9), витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.10), довідка КП ДОР «КБТІ» (а.с.11), постанова нотаріуса (а.с.12), висновок (а.с.25), свідоцтво про право власності на житло (а.с.62), технічний паспорт (а.с.63-64).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про народження (а.с.7), так як ці докази стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_4 .

Суд вважає належним доказом: свідоцтво про смерть (а.с.6), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт смерті ОСОБА_4 , а відтак і факт відкриття спадщини після її смерті.

Суд вважає належним доказом: витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.8), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 .

Суд вважає належними доказами: довідка КП ДОР «КБТІ» (а.с.11), висновок (а.с.25), свідоцтво про право власності на житло (а.с.62), технічний паспорт (а.с.63-64), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме наявність спадкового майна, яке є об`єктом спадкування після смерті ОСОБА_4 , та його вартість.

Суд вважає належними доказами: заповіт (а.с.9), витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.10), постанову нотаріуса (а.с.12), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме факт звернення позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 та відмову останньому у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази та показання свідка допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

ОСОБА_4 8 грудня 1998 року склала заповіт, яким заповіла своєму синові ОСОБА_2 належну їй частину квартири АДРЕСА_1 , посвідчений завідуючою Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В. (а.с.7,8,9).

ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , який розірвано 21 січня 1999 року (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с.6).

За життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.62).

З метою прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 відмовлено у зв`язку з неможливістю визначення обсягу та складу предмету спадкування на день смерті (а.с.12).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Судовим розглядом встановлено, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я позивача, який був посвідчений в нотаріальному порядку. До складу спадкової маси після смерті ОСОБА_4 входила частина квартири АДРЕСА_1 , що належала їй на праві спільної сумісної власності з відповідачем.

Відповідно до ст.ст.355, 368, ч.2 ст.370 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) без визначення часток кожного з них, належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Наявності будь-яких домовленостей між співвласниками щодо відступлення від рівності їх часток в спільній сумісній власності за їх життя судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи сутність інституту спільної сумісної власності в розумінні ч.2 ст.370 ЦК України, в силу діючої правової презумпції рівності часток в праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/2 за кожним.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємицею за заповітом після смерті спадкодавця матері ОСОБА_4 , який своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві після смерті ОСОБА_4 нотаріусом відмовлено у зв`язку з неможливістю визначення обсягу та складу предмету спадкування на день смерті ОСОБА_4 .

Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст.13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст.ст.15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1536 грн. 80 коп. Стосовно стягнення на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд вважає, що вони стягненню з відповідача не підлягають, оскільки позивачем та його представником не надано відповідних доказів у підтвердження їх сплати згідно з умовами договору про надання правничої допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 368, 370, 372, 1216, 1217, 1223, 1226, 1268, 1297 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 268, 315, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити повністю.

Визначити, що частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спільній сумісній власності квартирі АДРЕСА_1 , становлять по Ѕ частці.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 Роз в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 1536 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 2 березня 2020 року.

Головуючий суддя В.М. Прасолов