Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1847/20
Провадження № 2/191/543/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15.09.2020
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: судді Кухаря Д.О., за участю секретаря Каліневич Ж.В. згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Раївська сільська рада Синельниківського району про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання , -
23.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа : Раївська сільська рада Синельниківського району про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є головним власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
На даний час у спірному житловому будинку зареєстрована вона та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (колишній чоловік, цивільна справа про розлучення знаходиться на розгляді у Синельниківському міськрайонному суді).
З 2008 року відповідач ОСОБА_2 , не мешкає в зазначеному житловому будинку, не сплачує комунальних послуг та не бере участь в утриманні будинку в цілому.
Для вчинення певних правочинів, щодо житлового будинку для забезпечення власних потреб, необхідно згода проживаючих в ній осіб, а реєстрація відповідача за зазначеною адресою не дозволяє їй розпоряджатись житловим будинком на власний розсуд, та значно обмежує її законні права.
Таким чином, оскільки відповідач у спірному житловому будинку не проживає більше року, не сплачує рахунки за користуванням жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного будинку та не приймає участі у спільному побуті, не є членом її сім`ї, він вважається такими, що втратив право користування даним житловим будинком.
Враховуючи вищевикладені обставини, просить визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком - АДРЕСА_2 . Зобов`язати Раївську сільську раду Синельниківського району Дніпропетровської області - зняти з державної реєстрації відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
До початку проведення судового засідання позивач надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Представник третьої особи - Раївської сільська рада Синельниківського району Мартиненко Ю. надав заявою, якою просить розгляди справу у їх відсутності, рішення прийняти відповідно до чинного законодавства.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.
Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.12.1999 року № 236/Ф3 - ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
З довідки № 2 від 08.09.2020 року виданої ВСК «Україна» вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 , з останньої в період з грудня 1997 року по грудень 1999 року було проведено стягнення коштів з заробітної плати в рахунок сплати вартості будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки № 102 від 23.06.2020 року виданої в. о. старости Великомихайлівського старостинського округу Ярохович А.І. вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак за даною адресою не проживає з 2008 року ( а.с.9).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач, хоча і зареєстрований в будинку, проте фактично там не проживає, не бере участі в утриманні житла, комунальні послуги не сплачує.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Главою 23 ЦК України встановлено, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на власний розсуд.
Зміст права власності полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на що не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст.317 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
У зв`язку з тим, що зазначений Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Вимога про примусове зняття відповідача з реєстрації за вищезазначеною адресою є безпідставною, оскільки функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставіст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і не входить до компетенції суду, тобто рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині позову, щодо зобов`язання зняти відповідача з реєстрації за місцем проживання слід відмовити.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 840 грн. 80 копійок.
На підставі викладеного ст..41 Конституції України, ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст.23, ст.317, ст.383, 391, ст.405 ЦК України, ст.3 СК України, ст.7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст.10-13,76-80, 189, 259, 263-268, 280- 289 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_2 .
Стягнути зОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 840 грн.80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію заочного рішення після набрання ним законної сили направити до Державного органу реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».
Суддя: Д. О. Кухар