справа № 759/7841/20 головуючий у суді І інстанції Савицький О.А.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного суду міста Києва про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив відшкодувати шкоду, заподіяну йому, у розмірі 10 001 500 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що у позовній заяві було написано клопотання відповідно до ст. 22 ЦПК України, на яке була надана мовчазна згода відповідача на розгляд справи в іноземному суді. 06 липня 2020 року була подана заява про усунення недоліків. Суд першої інстанції порушив ст. 1, 6, 13, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 22, 175, 177, 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не у повному обсязі усунув недоліки, викладені в ухвалі від 01 червня 2020 року.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху і надає позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ним ухвали. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вимог вказаної ухвали, ОСОБА_1 надав суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що позовна заява відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, а, отже, недоліки відсутні.

Разом з тим, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

У постанові від 16 січня 2018 року у справі № 454/1008/16-ц Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження та вказав, що згідно частини 7 статті 49 Закону України № 2453-VIвід 7 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом. Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, по своїй суті, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію спокійно та незалежно.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї із справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що, з огляду на обставини тієї справи, таке обмеження було пропорційним (Плахтєєв та Плахтєєва проти України, № 20347/03, § 36, від 12 березня 2009 року).

Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174 і 1176 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16 січня 2003 року (далі - ЦК України). Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду покладається на державу, а не на суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановивши, що відповідачем у справі є Святошинський районний суд міста Києва, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та вдався до оцінки змісту позовної заяви на відповідність вимогам встановленим ст. 175, 177 ЦПК України. При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги, що вимоги до позовної заяви, які встановлені ст. 175 ЦПК України, стосуються виключно позовних заяв, які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, а, відтак, і повернення позовної заяви позивачу через невиконання зазначеної ухвали, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 липня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судове рішення складено 17 вересня 2020 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.