КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 361/1379/17 Головуючий у 1 інстанції: Сердинський В.С.
провадження № 22-ц/824/4290/2020 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2019 року у складі судді Сердинського В.С. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельно кадастровий центр» про захист права власності на земельну ділянку, визнання незаконним та скасування рішення, визначення меж земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив в ході розгляду справи та обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_6 , спадкоємцями після смерті якої за законом є він (позивач) та його молодший брат ОСОБА_7 . Спадкове майно позивач з братом оформили порівну по Ѕ частині кожному.

Зазначав, що він отримав у спадок Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2011 року за реєстраційним №1-3865, оформленого у спадковій справі Броварської державної нотаріальної контори №83/2009.

Інша частина відійшла у спадок молодшому брату ОСОБА_7 , який передчасно помер і його частина будинку перейшла до його дочок: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Щоб стати єдиним власником спадкового домоволодіння, позивач за взаємною згодою по домовленості з племінницями викупив належну їм частку спадкового будинку за договором купівлі-продажу житлового будинку від 18 жовтня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Куценком Є.О. 18.10.2016 року та зареєстровано в реєстрі №2-21-14. Згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №70767628 від 18.10.2016 року даний договір внесено до реєстру речових прав на нерухоме майно, а отже позивач набув на куплене майно право власності відповідно до ч.4 статті 334 ЦК України з моменту реєстрації.

За належним йому на праві власності житловим будинком, що в АДРЕСА_1 , згідно з довідкою Шевченківської сільської ради №61 від 16.01.2017 року, значиться присадибна ділянка розміром 0,15 га, яка перейшла у користування позивача разом з житловим будинком, відповідно до ст.377 ЦК України та 120 ЗК України, але позивач не може оформити право власності на цю ділянку (приватизувати), оскільки із суміжними землекористувачами, які є відповідачами у справі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 у нього виник спір щодо розмежування суміжних ділянок, встановлення меж та облаштування проїзду для спільного користування.

Вказував, що фактично не може заїхати на свою земельну ділянку через двір внаслідок щільної забудови. Між будинком та сараєм проміжок не більше 2-х метрів, навколо земельної ділянки зовнішня огорожа майже прилягає до будівель і всі суміжні ділянки забудовані та обнесені огорожею. Цей спір виник ще в 1984 році за життя матері позивача і залишається не вирішеним дотепер.

Разом з тим, відповідно до плану забудови земельної ділянки ОСОБА_2 , ширина фасаду від вулиці Вокзальної складала 22 метри.

Відповідно до графічних матеріалів, що містяться в експертному висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, фактична ширина по фасаду земельної ділянки позивача складає 17,08 м, що на 4,92 м менше, а відповідно для встановлення суміжної межі необхідно саме ці дані. Разом з тим, ширина земельної ділянки відповідачів значно ширше від плану забудови, наданому разом із запереченнями на позов від фактичних розмірів - 36,21 м.

Згідно з рішенням Шевченківської сільської ради №36 від 29 серпня 1990 року було вилучено з користування ОСОБА_3 60 кв.м. для обладнання проїзду для спільного користування, а рішенням від 26 червня 1992 року зобов`язано ОСОБА_3 перенести хлів та приміщення для утримання домашніх птахів на відстань, яка відповідає санітарним нормам та правилам архітектурної забудови.

З моменту прийняття такого рішення проїзд розміром 60 кв.м. віднесено до земель загального користування Шевченківської сільської ради, і не може бути передано у власність (приватизовано), оскільки дороги, проїзди та шляхи не підлягають приватизації, відповідно до п.«а» ч.4 ст.83 ЗК України, де зокрема зазначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Для визначення меж земельних ділянок, облаштування проїзду та визначення порядку користування ними позивач звернувся до Шевченківської сільської ради з письмовою заявою (вхідний №46 від 21.03.2016 року), яка відповідно до статті 158 ЗК України, має вирішити земельний спір, в тому числі щодо меж земельних ділянок. На подану заяву отримав відповіді №234 від 20.04.2016 року та №312 від 22.06.2016 року, в яких зазначалося, що межі між домогосподарствами не порушені, а в разі незгоди рекомендували звернутися до суду. Отже, земельний спір по суті вирішено не було.

Фактично спір про розмежування земельних ділянок сільською радою не розглядався та не врегульовувався, рішень сільська рада не приймала, топографічну зйомку та визначення розмірів земельних ділянок не проводила, що як наслідок призвело до передачі у власність відповідачам частини земельної ділянки близько 0,03 га, на якій розміщені належні позивачу будівлі та споруди, що чітко відображено на топографічному плані, що додається до позовної заяви, та підтверджено експертним висновком в межах цього судового провадження.

Крім того, у своєму висновку експерти зазначали, що межа земельної ділянки повинна проходити на відстані не менше 1 метра від існуючих будівель, а проїзд можна встановити та облаштувати лише після встановлення меж земельних ділянок, що у даному випадку є порушенням існуючого законодавства, зокрема існуючих будівельних норм та правил, так як існуюча огорожа проходить майже по зовнішній стіні належного позивачу сараю.

За матеріалами топографічної зйомки, виконаної інженером землевпорядником ОСОБА_10 , у відповідачів не може бути у користуванні присадибна ділянка площею 0,18 га, що вказує на внесення до облікових даних Шевченківської сільської ради невірних даних.

Маючи не вирішений земельний спір, Шевченківська сільська рада за поданням землевпорядника сільської ради ОСОБА_12., приймає рішення №119-ІХ-УІІ від 21.09.2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки, яким передано у приватну власність присадибну земельну ділянку громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , яка накладається на земельну ділянку позивача та на вулицю Вокзальну, що встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами судової справи, зокрема, топографічної зйомки та висновками судової земельно-технічної експертизи. Проїзд для спільного користування взагалі не виділявся та не враховувався при винесенні рішення та оформленні землі.

Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_12 у кримінальному провадженні №0000091, остання стверджувала, що в сільську раду технічна документація із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки, яким передано у приватну власність присадибну земельну ділянку громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 не надходила. Цей факт вона підтвердила і в судовому засіданні 26.11.2019 року у своїх поясненнях. Відповідно, технічна документація не могла затверджуватись на сесії, що є підставою для визнання рішення протиправним та скасування.

Для належного розмежування земельних ділянок, визначення зовнішніх меж присадибної ділянки позивача та облаштування проїзду для спільного користування необхідно провести заміри та обстеження спірних земельних ділянок, визначити їх зовнішні межі відповідно до правил забудови і можливі варіанти користування та проїзду до них.

Всі ці роботи можуть проводитись лише після приведення сторін у початковий стан, тобто скасування всіх рішень та правочинів, внаслідок яких відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 отримали у власність земельну ділянку 0,18 га по АДРЕСА_1 , поставивши таким чином сторони у рівне становище, оскільки неможливо вирішити даний спір, коли одна ділянка вже сформована і змінити її розміри технічним шляхом не можливо.

Також зазначав, що оскільки спірну земельну ділянку було сформовано, присвоєно їй кадастровий номер та оформлено у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі технічної документації, що є правочином, направленим на виникнення у відповідачів права на земельну ділянку, тому неможливо захистити його права ( ОСОБА_2 ) без скасування технічної документації, кадастрового номеру та реєстрації земельної ділянки у кадастровій базі і повернення сторін у початкове становище до порушення прав.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Шевченківської сільської ради №119-ІХ-УІІ від 21.09.2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки та передачу їх у приватну власність, визнати недійсною технічну документацію із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром 0,18 га в АДРЕСА_3 громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , та передачу її у приватну власність, визначити зовнішні межі земельної ділянки розміром 0,15 га, що за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщений належний позивачу на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями згідно з висновком землевпорядної будівельно-технічної експертизи, визначити проїзд спільного користування до присадибних земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області №119-ІХ-УІІ від 21 вересня 2016 року «Про затвердження технічної документації щодо відновлення та встановлення меж на земельні ділянки та передачу їх у приватну власність».

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області та ТОВ «Земельно кадастровий центр» на користь ОСОБА_2 витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи та топозйомки земельної ділянки в розмірі по 3 045 грн. 60 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області №119-ІХ-УІІ від 21 вересня 2016 року «Про затвердження технічної документації щодо відновлення та встановлення меж на земельні ділянки та передачу їх у приватну власність» прийнято з порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2011 року серії НОМЕР_3, договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 18 жовтня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Куценком Є.О., зареєстрованого в реєстрі за №2-2114, позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10-14).

За належним позивачу ОСОБА_2 на праві власності житловим будинком згідно з довідкою Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області №61 від 16.01.2017 року значиться присадибна ділянка розміром 0,15 га, яка перейшла у користування позивача разом з житловим будинком відповідно до статей 377 ЦК України та 120 ЗК України (т.1 а.с.23).

Також встановлено, що 21 березня 2016 року позивач звернувся до сільського голови із заявою про встановлення межі його господарства між сусідом ОСОБА_3 (т.1 а.с.24).

Листом №234 від 20 квітня 2016 року Шевченківська сільська рада Броварського району Київської області рекомендувала позивачу ОСОБА_2 звернутися до суду (т.1 а.с.25).

Відповідно до листа Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області №312 від 22 червня 2016 року межі між господарствами позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 не порушені (т.1 а.с.26).

Як вбачається з довідки №57 від 18.08.1999 року, згідно запису погосподарської книги №3, особовий рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_14 , налічує 0,15 га землі, особовий рахунок № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , налічує 0,18 га землі (т.1 а.с.27).

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської сільської ради народних депутатів №36 від 29 серпня 1990 року вилучено із земельної ділянки ОСОБА_3 60 кв.м. для обладнання проїзду шириною три метри для спільного користування ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.28).

Згідно з актом від 15 квітня 1992 року, на межі двох господарств ОСОБА_3 та ОСОБА_6 знаходиться хлів, який належить ОСОБА_3 , на відстані 4,3 м від житлового будинку ОСОБА_6 Поруч з хлівом обладнане приміщення для утримання домашніх птахів на відстані 4,3 м від житлового будинку, що суперечить санітарним та протипожежним нормам (т.1 а.с.33).

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської сільської ради народних депутатів від 26 червня 1992 року зобов`язано ОСОБА_3 перенести хлів та приміщення для утримання домашніх тварин на відстань, яка відповідає санітарним, протипожежним нормам та правилам архітектурної забудови (т.1 а.с.29).

Рішенням виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області №23 від 30.05.2011 року дозволено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 будівництво гаража за індивідуальним проектом загальним розміром 4,0 х 6,0 м в АДРЕСА_3 на земельній ділянці площею 0,18 га, яка рахується за ними згідно запису в земельно-кадастровій книзі. Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 оформити в архітектурно-планувальному бюро при головному архітекторі району технічну документацію на будівництво гаражу (т.1 а.с.69).

З письмових матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник у 1984 році за життя матері позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , і залишається не вирішеним дотепер.

Проте, рішенням Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області №119-ІХ-УІІ від 21 вересня 2016 року «Про затвердження технічної документації щодо відновлення та встановлення меж на земельні ділянки та передачу їх у приватну власність» затверджено виготовлену ТОВ «Земельно-кадастровий центр» технічну документацію із землеустрою щодо відновлення та встановлення меж на земельну ділянку, передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 площею 0,18 га (кадастровий номер :01:026:0027), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.42).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №24520/17-41 від 16 липня 2018 року, земельна ділянка, що належить громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 (кадастровий номер :01:026:0027), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , частково накладається на земельну ділянку, належну ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщений належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями. Суміжна межа між земельними ділянками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 та земельною ділянкою ОСОБА_2 , на яких розміщені існуючі будівлі та споруди, повинна проходити в місці, визначеному документацією із землеустрою, за якою сформована земельна ділянка (кадастровий номер :01:026:0027). При цьому, зазначено, що північно-східна межа земельної ділянки (кадастровий номер :01:026:0027) відповідно до документації із землеустрою не співпадає з фактичною північно-східною межею земельної ділянки та проходить по господарчій будівлі (сараю), який належить ОСОБА_2 . Технічно можливі варіанти проїзду спільного користування між землекористувачами суміжних земельних ділянок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , (кадастровий номер :01:026:0027), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та земельною ділянкою ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 можливо визначити тільки після приведення меж земельної ділянки (кадастровий номер :01:026:0027), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , у відповідність (т.2 а.с.8-24).

У судовому засіданні експерт ОСОБА_15 показала, що вся земельна ділянка зміщена, фактична межа проходить по будівлі, і щоб вирішити спір, необхідно дослідити технічну документацію та виміряти земельні ділянки.

Встановлено, що відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 02 липня 2019 року, складеного начальником відділу земельних ресурсів, містобудування та екології виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Рубанкою О.М. та інспектором відділу ОСОБА_16 , перевіркою встановлено, що земельна ділянка площею 0,16 га, що належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , в земельно-кадастровій базі дійсно накладається на фактичне землекористування ОСОБА_2 (т.1 а.с.198).

Відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , як співвласниками земельної ділянки (кадастровий номер 1289501:01:026:0027), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (т.2, а.с.96-177).

Згідно з даною технічною документацією приведено у відповідність дані Державного земельного кадастру до фактичних меж земельної ділянки. Площа земельної ділянки зменшена з 0,1800 га на 0,1690 га. Вказані дані внесені до Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Як вбачається з листа за вихідним №2040 від 27 серпня 2019 року, виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області повідомив, що згідно каталогу координат, взятого з технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ «Земельні рішення», земельна ділянка ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 площею 0, 1690 (кадастровий номер 1:01:026:0027) в АДРЕСА_3 з боку суміжного землекористувача ОСОБА_2 розміщена по існуючій огорожі та не перетинає її. Після оновлення публічної кадастрової карти України в серпні 2019 року зміни в розміщенні вищевказаної земельної ділянки відображені в електронній версії карти (т.2 а.с.212).

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (частина друга статті 50 Закону України «Про землеустрій»).

За ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.10 статті 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Згідно з вимогами ч.1, 2 статті 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 ЗК України.

Відповідно до акту про виділення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 06 вересня 1974 року та акту державного прийому в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 24 листопада 1979 року ОСОБА_17 виділено для перебудови індивідуального житлового будинку присадибну ділянку розміром 1500 кв.м. (а.с.63-67 том 1).

Як вбачається з протоколу допиту свідка - землевпорядника Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_12. від 22 січня 2018 року, під час здійснення 25 березня 2016 року виходу на місцевість узгоджувальною комісією із земельних спорів Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області не використовувалися технічні засоби для вимірювання відстаней, встановлення координат земельних ділянок тощо, так як комісія розглядала питання чи перенесено паркан, на підставі якого вставлена межа (а.с.225-230 том 2).

Відповідно до викладеного Шевченківська сільська рада Броварського району Київської області спірне питання щодо розмежування земельних ділянок не розглядала, заміри не проводила, попередні рішення сільської ради не враховувала, протоколи, акти обстежень та встановлення меж не складала, а відповідно земельний спір сільською радою, як органом місцевого самоврядування, не вирішено.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов вірного висновку, що рішення Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області №119-ІХ-УІІ від 21 вересня 2016 року «Про затвердження технічної документації щодо відновлення та встановлення меж на земельні ділянки та передачу їх у приватну власність» прийнято з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягало скасуванню, і в цій частині позовні вимоги підлягали до задоволення.

За ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: