№ 610/2156/19
№ 6/610/29/2020
м. Балаклія 04.03.2020 року
Балаклійський районний суд Харківської області -
головуючий: Стригуненко В.М.
секретаря: Паточка А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника,
Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.
Згідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.
Приватний виконавець викликався належним чином у судові засідання на 03.03.2020р. та 04.03.2020р. шляхом повідомлення його за адресою електронної пошти, яка була зазначена ним у поданні, однак до суду не з`явився, при цьому в своєму поданні просив розглянути подання за його відсутності.
Враховуючи строки розгляду вказаного подання та повідомлення приватного виконавця, суд вважає за можливе провести розгляд подання без його участі.
Конституцією України кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч. 1 ст. 30 Конституції України).
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 1 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага (рішення Конституційного Суду України у справі №1-18/2011 від 31 травня 2011 року).
Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
В силу ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Виконавець, серед іншого, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження») та має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб (п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Відповідно до п .4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, у тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.
Аналіз положень ЗУ «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше, як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Звертаючись до суду із поданням, виконавцю слід довести наступне: боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди; боржник ухиляється від проведення виконавчих дій; майно належить боржнику або він має право користування ним; боржник не надавав доступу до майна у відведений для цього час вчинення виконавчих дій.
За постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича від 04.02.2020р. було відкрито виконавче провадження за № 61153049 з виконання виконавчого листа № 610/2156/19, виданого 17.12.2019р. на підставі вищевказаного судового рішення та зобов`язано подати декларацію про доходи та майно (а.с. 68, 70).
Вказану постанову було надіслано боржнику ОСОБА_1 рекомендованим листом (а.с. 69, 71).
За правилами ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За змістом ст. 28 цього Закону копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається виконавцем боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 вказаної заборгованості від 14.11.2019р. було ухвалено за його відсутності (а.с. 51, 52), копії вказаного судового рішень було направлено рекомендованим листом з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , однак ним отримано не було, про що свідчить повернення поштового конверту з рекомендованим повідомленням до суду без вручення адресату (а.с. 62, 63).
Тому, немає достатніх підстав вважати, що боржник добровільно не виконав вимоги виконавчого документу та свої обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження».
У справі взагалі відсутні дані, що боржник обізнаний про наявність виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.
За ч. 3 ст. 18 цього Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
В поданні приватний виконавець зазначає, що за відомостями Державної фіскальної служби України на ім`я боржника відсутні відкриті розрахункові рахунки в банківській установі та відповідно до відповіді МВС України на його ім`я відсутні зареєстровані транспортні засоби, а також за архівними даними ХРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» інформація щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки боржника не обліковується.
Однак, на підтвердження цих даних належних та допустимих доказів не надав, а за наданими до матеріалів подання відповідями на запити про наявні рахунки та про зареєстровані за боржником транспортні засоби не можливо достовірно встановити, що вони були зроблені та надані саме стосовно боржника ОСОБА_1 , оскільки в них не зазначено жодних даних, за якими можливо було б ідентифікувати саме цього боржника.
Вищевикладене свідчить, що приватним виконавцем до суду не надано доказів, того що він вчинив усі дії для виявлення коштів боржника, на які в першу чергу звертається стягнення, а також інші можливі виконавчі дії.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна божнику ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на який на підставі іпотечного договору було накладено обтяження у виді заборони на нерухоме майно (а.с. 75, 76).
За відомостями виконавчого комітету Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 77).
Боржнику направлялась вимога виконавця щодо з`явлення до нього 28.02.2020р. на 10.00год. за адресою офісу приватного виконавця для з`ясування дати та часу проведення виконавчих дій за адресою боржника, яку було направлено божнику рекомендованим листом (а.с. 78, 79), проте в матеріалах подання відсутні дані про її отримання боржником або повернення поштового відправлення без вручення.
28.02.2020р. приватним виконавцем у зв`язку з нез`явленням боржника на вищевказану дату було складено акт (а.с. 81).
Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.
Відповідно до акту приватного виконавця від 02.03.2020р., складеного в присутності ФОП ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 не надав допуску виконавцю для проведення виконавчих дій до будинку АДРЕСА_1 (а.с. 80).
При цьому законом не вимагається складення вказаного акта за участю понятих, повідомлення боржника та інших співвласників майна про необхідність вчинення виконавчих дій.
Водночас, зі складеного акту не вбачається, що божник добровільно відмовився допускати приватного виконавця до житла.
Рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Однак, долучені до подання приватного виконавця матеріали виконавчого провадження не містять доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, тобто навмисного та свідомого не виконання ним належних до виконання зобов`язань, та/або чинення ним перешкод при проведенні виконавчих дій,приватний виконавець, відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, їх не надав.

Наведені обставини, свідчать про передчасність та необґрунтованість подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, а тому і достатніх правових підстав для задоволення даного подання та порушення права боржника на недоторканість житла, суд не вбачає .

Відмова не позбавляє приватного виконавця права на повторне звернення до суду з поданням з врахуванням вищевказаних даних.

На підставі викладеного, керуючись ст. 439 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її проголошення.

Головуючий В.М. Стригуненко