Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2954/19 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 28 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Григорусь Н.Й.,

Борисюка Р.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 08 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г.

у цивільній справі №295/2954/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 14 388,00 грн. заподіяної матеріальної шкоди, 100 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, судовий збір в розмірі 1 536,80 грн. та витрати за проведення експертизи в розмірі 4 000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що він являється власником магазину непродовольчих товарів, який знаходиться в АДРЕСА_1 . 30.10.2018 року сталося залиття вказаного магазину, внаслідок чого були пошкоджені стеля і стіни приміщення. Поверхом вище в тому ж будинку розташована квартира АДРЕСА_2 , в якій мешкає відповідач. Відшкодувати завдану матеріальну шкоду в добровільному порядку відповідач відмовляється. Крім того, позивач вказував, що він зазнав моральної шкоди, оскільки займається підприємницькою діяльністю та у зв`язку із залиттям магазину фактично залишився без місця роботи та втратив можливість заробляти кошти на прожиття та забезпечення своєї сім`ї.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14 388,00 грн. заподіяної матеріальної шкоди та 3000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по проведенню експертизи в розмірі 4 000 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що акт від 02 листопада 2018 року є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири, не заслуговує на увагу, оскільки цей акт не відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій». Також вважає, що позов необґрунтований, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами вину відповідача у залитті квартири. З акту ЖБК «Полісся» від 02.11.2018 року вбачається, що вказаний акт складений через два дні від імовірного затоплення, та за відсутності відповідача, що позбавило останнього можливості подання доводів на його спростування. В акті вказано про імовірність причини залиття внаслідок «корозії», при цьому його квартиру взагалі не було оглянуто. На думку апелянта, суд помилково дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з нього матеріальної шкоди та моральної, завданої залиттям квартири, підлягають частковому задоволенню, оскільки не встановлено винність його дій, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідача. Крім того вважає, що стягнута з нього на відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди сума у розмірі 3 000 грн. є явно завищеною, оскільки не відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивача, загальним засадам розумності, виваженості та справедливості. Вважає, що позивачем не було надано суду будь-яких конкретних доказів, які б підтверджували його доводи щодо моральних страждань.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу приміщення №10854 від 08.10.2018 року ОСОБА_2 є власником магазину непродовольчих товарів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. (а.с.31-32). Ця обставина також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с.32).

Крім того, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що власником квартири АДРЕСА_3 , являється відповідач ОСОБА_1 (а.с.33-34).

Згідно акту про залиття, аварію, який складений 02.11.2018 року комісією у складі: голови комісії - головного інженера Душка С.П., юрисконсульта ОСОБА_3 ., електрозварювальника Кріщенка О ОСОБА_4 Г., представників організації, яка обслуговує внутрішньо будинкові інженерні мережі, 30.10.2018 року в будинку АДРЕСА_4 , власником якої являється ОСОБА_1 , трапилось пошкодження системи теплопостачання у зоні відповідальності власника квартири. У результаті якого було пошкоджено приміщення магазину ФОП ОСОБА_5 . Пошкоджена підвісна стеля площею 12 м.кв., гіпсокартон на стіні на площі орієнтовно 12 м.кв. Причина залиття (аварії), що трапилася: корозія металу по різьбі у місці підключення опалювального приладу (а.с.22).

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 367/12.18 від 17.12.2018 року розмір відновлювального ремонту та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття приміщення магазину по АДРЕСА_5 минулому Московська АДРЕСА_1 м АДРЕСА_6 Житомирі станом становить 14 388,00 грн.(а.с.10-20).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

При цьому судом враховано, що згідно зі статтями 322,323 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик випадкового знищення чи випадкового пошкодження (псування) несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що внутрішньо будинкові системи багатоквартирного будинку це механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

Крім того, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2015 р. №76 визначено, що внутрішньо будинковою системою є мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту. Точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання.

Відповідно до п.п.4,5 Порядку обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньо будинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.

Обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками).

Утримання та ремонт (своєчасна заміна) внутрішньо квартирних мереж водопостачання є обов`язком власника квартири, відповідно до ст.151 ЖК України та ст.322 ЦК України.

Право на відшкодування шкоди, згідно з вимогами ч.3 ст.386 ЦК України, має власник, права якого порушені.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, потрібно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під майновою шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки): доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання зазначених приписів закону та на підтвердження заявлених вимог позивачем надано належні та допустимі докази, які свідчать про заподіяння йому та розмір майнової шкоди внаслідок залиття приміщення, яке сталося з вини відповідача. Це, зокрема, акт про залиття, висновок експерта, про що зазначалося вище. Вказані докази відповідачем не спростовані.

Крім того, судом обгрунтовано покладено на відповідача обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

При цьому суд правильно виходив з того, що відповідно до положень ст.23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягає з`ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В даному випадку судом достовірно встановлено, що позивачу внаслідок залиття його приміщення, що сталося з вини відповідачів, спричинено втрати немайнового характеру у вигляді страждань, порушення звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його відновлення.

Враховуючи принципи справедливості та розумності, виходячи з тяжкості та тривалості моральних страждань, суд обгрунтовано визначив розмір моральної шкоди в сумі 3 000 грн.

Крім того судом правомірно проведено розподіл судових витрат.

Так, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами частин 6,7 ст.139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Вартість проведення експертного будівельно-технічного дослідження складає 4 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції прибуткового ордеру № 367/12.18 від 20.12.2018 року (а.с.21), на підставі чого суд першої інстанції вірно вважав, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за проведення експертного будівельно-технічного дослідження в розмірі 4 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 05.03.2020 року.