У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2020 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмола О. Я. розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

21.09.2020 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 , про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 чинити дії спрямовані на створення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні та участі у вихованні спільного малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні спільного малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що створені нею ОСОБА_1 та встановлення, до моменту ухвалення рішення суду у справі, ОСОБА_1 такий порядок здійснення батьківських прав та обов`язків щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкування з ним без присутності матері: кожного тижня поточного місяця з 17 години п`ятниці до 20 години неділі, ОСОБА_1 має право спілкуватися та перебувати з ОСОБА_4 за місцем свого проживання у місті Києві за адресою: АДРЕСА_1 без присутності матері. Заява мотивована тим, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Заявник вказує, що з моменту задоволення позову ОСОБА_1 , виконання рішення на його користь буде утруднене в разі невжиття заходів забезпечення позову зазначених в цій заяві, оскільки внаслідок протиправних дій матері з листопада 2019 року, дитина не бачить батька, а відтак і віддаляється від нього емоційно, втрачає зв`язок з ним, оскільки матір дитини створює перешкоди батьку дитини у спілкуванні з сином. Забезпечення позову необхідно на даній стадії для відновлення порушеного психоемоційного зв`язку дитини з батьком та підтримання такого зв`язку з метою об`єктивного визначення прив`язаності дитини до кожного з батьків, яка не може бути визначена в умовах тотального порушення прав дитини та батька з боку матері.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи заявника, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися шляхом: забороною вчиняти певні дії та встановленням обов`язку вчинити певні дії.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Так, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Згідно з правовою позицією Верховного суду, яка викладена в постановах від 18.12.2018 року у справі №912/1616/18, від 16.08.2018 року, по справі №910/1040/18, при вирішенні питання про забезпечення позову у немайнових спорах, до яких належить спір між позивачем та відповідачем, судом має досліджуватися така підстава вжиття таких заходів як достатньо обґрунтоване припущення, що їхнє невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В даному випадку, заявник просить вжити заходи забезпечення його позову, які за змістом є тотожними вирішенню можливого спору, порядок вирішення якого чітко передбачено Законом та не може бути визначений як вид забезпечення позову.

Слід зазначити, що ст. 157-159 СК України регламентують порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини. Зокрема, питання виховання дитини вирішуються в основному батьками спільно.

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (ст. 158 СК України) або судом ( ст. 159 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Крім цього, згідно вимог ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема. Якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Таким чином, зі змісту ст. 158-159 СК України слід зробити висновок, що способи участі одного з батьків у вихованні дитини визначаються органом опіки та піклування за заявою того з батьків, хто бажає такі способи встановити чи судом - шляхом пред`явлення відповідного позову.

В свою чергу, вимоги заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову в даній справі за своїм змістом є нічим іншим як зверненням до суду про визначення способів його участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, яке відповідно до вимог ст. 159 СК України є самостійним способом захисту порушеного права й може бути оформлено лише шляхом пред`явлення відповідного позову, а не шляхом звернення із заявою про забезпечення у такий спосіб даного позову про визначення місця проживання дитини.

Тому, обрання заявником способів забезпечення позову, що є самостійним способом захисту порушеного права, реалізація якого судом можлива лише шляхом розгляду відповідного позову, а не шляхом забезпечення позову в іншій справі, порушує вимоги ч. 3 ст. 150 ЦПК України, які регулюють питання співмірності.

Слід зазначити, що спір про визначення способів участі батьків у спілкуванні та вихованні сина не є предметом розгляду в даній справі, вказані доводи жодного правового значення для вирішення заяви про забезпечення позову в спосіб, що може бути вирішено лише внаслідок пред`явлення відповідного позову в даній справі не мають.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 149-153, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 22.09.2020 року.

СуддяО. Я. Ярмола