П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Київ

Справа № 22-9769 Головуючий у1-й інстанції - Дубас Т. В.

Унікальний № 369/5838/20 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Петренко Світлани Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Саваріна Олена Сергіївна, Приватний нотаріус Михальченко Марина Миколаївна, про визначення частки майна у праві спільної сумісної власності, що підлягає спадкуванню, та визнання права на спадкування,-

у с т а н о в и л а:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Саваріна О. С., Приватний нотаріус Михальченко М. М., про визначення частки майна у праві спільної сумісної власності, що підлягає спадкуванню, та визнання права на спадкування (а.с.1-7).

Разом з позовом ОСОБА_1 надала суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на нежиле приміщення № V (реєстраційний номер нерухомого майна № 24, загальна площа (кв. м): 54.4) за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та обтяження нерухомого майна, а саме нежилого приміщення № V (реєстраційний номер нерухомого майна № 24, загальна площа (кв. м): 54.4) за адресою: АДРЕСА_1 , становила 1/2 частки; заборонити вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження та обтяження нерухомого майна, а саме нежилого приміщення № V (реєстраційний номер нерухомого майна № 24, загальна площа (кв. м): 54.4) за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви було зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Саваріною О. С. відкрито спадкову справу № 65615877 згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 03 березня 2020 року № 59673004.

ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіт не склав, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його матір позивач ОСОБА_1 та дружина відповідач ОСОБА_2 .

За час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у шлюбі ними було набуто нерухоме майно, а саме нежиле приміщення № V (реєстраційний номер нерухомого майна № 24, загальна площа (кв.м): 54.4) за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 травня 2020 року № 208638283 дане приміщення належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності з 20 червня 2015 року на підставі нотаріального договору купівлі-продажу № 2815 від 20 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Михальченко М. М.

Нежиле приміщення № V (реєстраційний номер нерухомого майна реєстраційний номер нерухомого майна № 24, загальна площа (кв. м): 54.4) за адресою: АДРЕСА_1 входить до складу спадщини та є спадковою масою, оскільки належало спадкодавцеві ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Позивач ОСОБА_1 вважала, що на час розгляду справи необхідно вжити заходів забезпечення позову, а саме, накласти арешт на спірне нерухоме майно та заборонити вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та обтяження нерухомого майна.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначала, що для захисту своїх прав на спадкування необхідно визначити конкретну частку померлого спадкодавця ОСОБА_3 у вищезазначеному нерухомому майні, що належало йому та його дружині на праві спільної сумісної власності. Крім того позивач вважає, що необхідно також визнати її право на спадкування цієї визначеної частки.

Не вчинивши цих дій, право ОСОБА_1 на спадкування спірного майна буде перебувати у статусі невизнаного та оспорюваного, що значно утруднить чи взагалі унеможливить видачу нотаріусом позивачу свідоцтва про спадщину, що буде мати наслідки у вигляді порушення права позивача як спадкоємця першої черги на отримання спадщини.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено, оскільки судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову та їх співмірності із заявленими позовними вимогами.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Петренко С. В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, якою її заяву про забезпечення позову задовольнити (а.с.83-88).

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач та треті особи у визначений судом строк не подали.

В суд апеляційної інстанції позивач, її представник та треті особи не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом уповноваженої особи відділення зв`язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток: ОСОБА_1 27 серпня 2020 року; Петренко С. В. 29 серпня 2020 року, третім особам (а.с.138-140; 143-144).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність указаних осіб, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представника відповідача, адвоката Кульбич-Каблукової С. А., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила суд залишити оскаржувану ухвалу без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом розглядом встановлено, що предметом позову є визначення, що частка спадкодавця ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на нежиле приміщення № V(реєстраційний номер нерухомого майна № 24, загальна площа (кв. м): 54.4) за адресою: АДРЕСА_1 становила Ѕ частки та визнання за ОСОБА_1 (ідентифікаційнийкод НОМЕР_1 ) право на спадкування 1/2 частки нежилого приміщення № V(реєстраційний номер нерухомого майна № 24, загальна площа (кв. м): 54.4) за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову районний суд виходив з того, що посилання на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду не підкріплено належними доказами по справі, зокрема не зазначено, які саме права позивача не можливо буде поновити в разі ухвалення можливого рішення про задоволення позову. Заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ним заявлено може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду у цій справі.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні питання, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відповідають обставинам справи та положенням процесуального закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як зазначено у роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з роз`ясненнями п. 4 цієї Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила визначити, що частка спадкодавця ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на нежиле приміщення № V (реєстраційний номер нерухомого майна № 24, загальна площа (кв. м): 54.4) за адресою: АДРЕСА_1 становила Ѕ частки та визнати за нею право на спадкування Ѕ частки спірного нежилого приміщення (а.с.6).

Отже відповідно до змісту позовної заяви предметом позову є визнання права на спадкування Ѕ частини нежилого приміщення № V (реєстраційний номер нерухомого майна № 24, загальна площа (кв.м): 54.4) за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 вказувала, що за час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у шлюбі ними було набуто нерухоме майно, а саме нежиле приміщення № V (реєстраційний номер нерухомого майна № 24, загальна площа (кв.м): 54.4) за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що спірне нежиле приміщення № V входить до складу спадщини та є спадковою масою, оскільки належало спадкодавцеві ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача повідомила суду, що наразі право позивача на спадкування частки указаного майна відповідачем не оспорюється. Зокрема, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказала на цю обставину та повідомила суду, що 01 червня 2020 року у приміщенні контори приватного нотаріуса КМНО Саваріної О. С. адвокату Петренко С. В. було надано копії документів щодо оцінки вартості усіх об`єктів майна, які входять до спадкової маси, як тих, що записані на спадкодавця, так і тих, що перебувають у спільній сумісній власності подружжя, та було запропоновано підготувати договір поділу спадкового майна.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Петренко Світлани Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2020 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома