Ухвала

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 615/589/18-ц

провадження № 61-6685св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.

Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Велес-В»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на рішення Валківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2018 року у складі судді Токмакової А. П. та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Бурлака І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У квітні 2018 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя»(далі - ПСП «Нове життя») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Велес-В» (далі - ФГ «Велес-В») про визнання недійсним договору користування чужою земельною ділянкою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та ПСП «Нове життя» укладений договір оренди земельної ділянки площею 5,43 га, кадастровий номер :03:000:0043, на п`ять років, зареєстрований 31 січня 2008 року за № 54. 19 липня 2012 року до вказаного договору укладено додаткову угоду, якою продовжено строк дії договору ще на 5 років, тобто до 11 грудня 2017 року. На виконання частин першої та другої статті 33 Закону України «Про оренду землі» ним завчасно направлено лист-повідомлення від 01 жовтня 2017 року про поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди. Проте 03 листопада 2017 року ОСОБА_1 надіслано відповідь про відмову у поновленні договору від 31 грудня 2005 року, яку обґрунтовано бажанням самостійно використовувати земельну ділянку площею 5,43 га, кадастровий номер :03:000:0043. Протягом місяця після закінчення строку дії договору ні одна із сторін не повідомила про розірвання договору, а орендар продовжує використовувати спірну ділянку, але 29 березня 2018 року між відповідачами укладений договір користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), який 10 квітня 2018 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. Вважає, що укладання договору емфітевзису між відповідачами є грубим порушенням його переважного права як орендаря на поновлення договору оренди, оскільки він скористався правом на поновлення договору на новий строк, виконав всі необхідні для цього дії, а ОСОБА_1 не дотримався вимог, передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі», натомість укладений договір емфітевзису з іншою юридичною особою. Непоновлення договору оренди землі, неукладання додаткової угоди є перешкодою реалізувати свої законні сподівання за орендним договором і частковим позбавленням його зустрічного задоволення, з урахуванням якого він укладав цей договір.

Посилаючись на викладене, ПСП «Нове життя» просило визнати недійсним договір користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на земельну ділянку площею 5,43 га, кадастровий номер :03:000:0043, укладений між ФГ «Велес-В» та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 квітня 2018 року за № 25685713 та скасувати його державну реєстрацію; визнати поновленим договір оренди землі на земельну ділянку площею 5,43 га, кадастровий номер :03:000:0043, від 31 грудня 2005 року, зареєстрований 31 січня 2008 року за № 54, та визнати укладеною додаткову угоду у редакції від 01 жовтня 2017 року.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову ПСП «Нове життя» відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, підписуючи договір оренди земельної ділянки, а згодом й додаткову угоду від 19 липня 2012 року, надав своє волевиявлення на право оренди належної йому земельної ділянки на 5 років, починаючи з моменту державної реєстрації договору, як це передбачено статтею 18 Закону України «Про оренду землі», пунктом 34 договору оренди землі від 31 грудня 2005 року б/н та пунктом 8 додаткової угоди від 19 липня 2012 року. Строк дії договору оренди землі від 31 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 (орендодавець) та ПСП «Нове життя» (орендар), із урахуванням додаткової угоди від 19 липня 2012 року, починається з моменту його державної реєстрації, а саме з 31 січня 2008 року, оскільки при укладенні договору сторони досягли згоди щодо початку дії його строку саме з цього моменту, та закінчується 31 січня 2013 року. Орендар - ПСП «Нове життя» до закінчення строку дії договору не повідомляв орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, не направляв жодних листів із проектом додаткової угоди. Наразі користування відповідачем земельною ділянкою позивача є безпідставним, оскільки договір оренди земельної ділянки від 31 грудня 2005 року припинений із 01 лютого 2013 року.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач втратив своє переважне право на укладення договорів оренди земельної ділянки не направивши орендодавцю в 2013 році листа з додатковою угодою про продовження договору оренди. Аргументи позивача щодо порушення переважного права не узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 594/376/17ц, про те, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У квітні 2019 року ПСП «Нове життя» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Валківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У травні 2019 року представник ОСОБА_1 , ФГ «Велес-В» - Прокопченко С. В. подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив стягнути з ПСП «Нове життя» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

У липні 2019 року ПСП «Нове життя» подало клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що представником відповідачів - АО «Корт Райдер» значно завищено час витрачений на «надання послуг в суді касаційної інстанції» та завищено розмір витрат «нібито» понесених для правового аналізу (обґрунтування) касаційної скарги та складання відзиву на касаційну скаргу, оскільки правове обґрунтування доводів касаційної скарги вже було предметом розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій та не є новим, зважаючи на що, час для здійснення правового аналізу, що становить декілька годин не с обґрунтованим. Що ж стосується часу для складення відзиву на касаційну скаргу, він також є завищеним, оскільки правове обґрунтування відзиву на касаційну скаргу є аналогічним правовому обґрунтуванню відзиву на позовну заяву та відзиву на апеляційну скаргу у цій справі, а також інші відзиви складені АО «Корт Райдер» у аналогічних справах, які у цей же період часу розглядаються у Верховному Суді та суді апеляційної інстанції.

У лютому 2020 року ПСП «Нове життя» подало заяву у якій просить прийняти відмову від позовної заяви, визнати нечинними судові рішення та закрити провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Відповідно до пункту 4 частини першої, частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

У зв`язку із поданням ПСП «Нове життя»заяви про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, суд касаційної інстанції приймає відмову позивача від позову, визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та закриває провадження у справі. Підстав для неприйняття відмови позивача від позову не встановлено.

Частиною другою статті 142 ЦПК України визначено, що в разі відмови від позову на стадії перегляду рішення в касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні касаційної скарги.

Оскільки за подання касаційної скарги ПСП «Нове життя» сплатив 10 572,00 грн судового збору, то з державного бюджету на його користь підлягає поверненню 50 % сплачених коштів.

Щодо заяви про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу за подання відзиву на касаційну скаргу та заяви ПСП «Нове життя» про зменшення цих витрат

У матеріалах касаційного провадження міститься відзив, поданий адвокатом Прокопченком С. В. у якомупредставник відповідачів просить стягнути з ПСП «Нове життя» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн на користь ФГ «Велес-В». На підтвердження надання ним правничої допомоги відповідачам надає копію ордера про надання правової допомоги СМ № 539; копію довіреності від 01 червня 2018 року; рахунок-фактуру від 07 травня 2019 року № 615/589/18 на суму 5 000,00 грн; акт приймання-передачі наданих послуг від 07 травня 2019 року до договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2017 року № 30/17; квитанцію від 07 травня 2019 року № 0.0.134562285.

ПСП «Нове життя» у своєму клопотанні просило значно зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката Прокопченка С. В., оскільки останнім не доведено реальність розміру понесених судових витрат для складення відзиву на касаційну скаргу, оскільки у матеріалах справи є аналогічні за змістом документи.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про стягнення понесених ФГ «Велес-В» витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи документи, які приєднані до поданого відзиву на касаційну скаргу, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

З акту приймання-передачі фактично наданих правових послуг убачається, що вартість однієї години роботи адвоката Прокопченка С. В. щодо підготовки письмового відзиву на касаційну скаргу становить 1 000,00 грн. Загальна вартість правових послуг, яка полягала у правовому аналізі касаційної скарги та підготовці письмового відзиву на касаційну скаргу, його відправлення копій іншим учасникам, направлення до суду касаційної інстанції становить 5 000,00 грн.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з ПСП «Нове життя» на користь ФГ «Велес-В» 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 133, 137, 142, 255, 408, 409, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» задовольнити.

Прийняти відмову Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» від позову до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Велес-В» про визнання недійсним договору користування чужою земельною ділянкою.

Визнати нечинними рішення Валківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року.

Закрити провадження у справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Велес-В» про визнання недійсним договору користування чужою земельною ділянкою.

Повернути Приватному сільськогосподарському підприємству «Нове життя» з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 5 286,00 (п`ять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень, внесений згідно з платіжним дорученням від 23 березня 2019 року № 2713 на поточний рахунок отримувача № 6007, отримувач платежу - УК у Печерському районі міста Києва, код отримувача - 38004897; банк отримувача - Казначейство України, код банку отримувача - 899998.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на користь Фермерського господарства «Велес-В» 2 000,00 (дві тисячі) гривень витрат, понесених на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко