Дата документу 20.08.2020
Провадження №2/937/1064/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Бахаєва І.М.,

за участю секретаря - Фурсової Л.І.,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дуди С.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Леоновець А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , в якому, просить визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовує тим, що 19.03.1980 його мати - уклала шлюб з ОСОБА_2 , який став йому вітчимом. За час шлюбних відносин ОСОБА_2 з матірю позивача - ОСОБА_3 від держави тримали квартиру АДРЕСА_1 . 14.03.2000 вітчим ОСОБА_2 , на підставі рішення Мелітопольського виконавчого комітету №33/1 від 23.02.2000 отримав Свідоцтво про право власності на вказану квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача - ОСОБА_3 будучи зареєстрованою з позивачем та мешкаючи з вітчимом за зазначеною адресою, померла. Участь в похованні померлої мати брав позивач та відповідач ОСОБА_2 . Позивач в дотримання норм чинного законодавства, не звернувся з заявою до нотаріальної контори, про прийняття спадщини після померлої матері, фактично успадкувавши 1/4 частини вказаної квартири. Але, відповідач не надав до нотаріальної контори заяву про виділ Ѕ частини квартири у праві спільної сумісної власності, за померлою. А тому позивачу відмовлено постановою нотаріуса від 12.12.2019 у видачі Свідоцтва про право на спадщину. Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

25 лютого 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав повністю, оскільки позивач у своєму позові посилається на те, що він у відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований з померлою. Однак, позивачем не надано жодних доказів, крім відомостей про реєстрацію, які б свідчили про те, що він дійсно постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Більш того, у відповідності до копії довідки з місця проживання від 16.04.2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 хоча і зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , однак з 1997 року там не проживає. Крім того, відповідно до довідки старшої по будинку від 11.02.2020 року вбачається, що позивач по справі за вказаною адресою з 1997 року по теперішній час не проживає, а з 2000 року у даній квартирі постійно проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а вже після смерті ОСОБА_3 залишився проживати тільки відповідач по справі, ОСОБА_2 . Також, той факт, що позивач по справі ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі з 1997 року по теперішній час підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 11.02.2020 року. Під час розгляду дано цивільної справи відповідач очікує нести витрати, пов`язані з оплатою послуг адвоката у розмірі 3 000 гривень. На підставі викладеного просить суд у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до нього відмовити в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 137, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати, пов`язані з оплатою послуг на правову допомогу, у розмірі 3 000 гривень.

16 квітня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача - адвоката Дуда С.В., відповідно до якої зазначено, що відповідач заперечуючи щодо задоволення позову, що відсутнє фактичне успадкування, посилається на рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 07.08.2019 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування зазначеною квартирою, яке вступило в закону силу 09.09.2019. При цьому не заперечує, що квартира є сумісною власністю з померлою ОСОБА_3 та наявність фактичної реєстрації у позивача в зазначеній квартирі. Також відповідач долучив в справу акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 11.02.2020 та копію довідки від 11.02.2020 зі змістом про не проживання позивача ОСОБА_1 в спірній квартирі АДРЕСА_1 , долучив копію довідки старшої по будинку від 16.04.2019, згідно якої ОСОБА_1 не проживав з 1997 року. Однак позивач періодично знаходився на заробітках в різних регіонах України. Факт проживання з цими особливостями був погоджений з матір`ю та вітчимом. Речі постійно знаходились в цій квартирі. Крім того, позивач визнаний судом таким, що втратив право користування саме з 09.09.2019 (момент вступу рішення суду в закону силу), а акт про не проживання позивача складався станом на 11.02.2020 та до факту фактичного прийняття спадщини після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 жодного відношення не має. І проживати після зміни замків вхідної двері квартири, яке відбулось зі слів відповідача в серпні 2019 pоку було фізично не можливо. Позивач також звертає увагу, що процедура спадкування майна, регламентована Главою «Загальні положення про спадкування» ЦК України. Уповноважені особи, згідно Законом визначають право на спадкування, оформлюють свідоцтво на спадщину, відмовляють у здійснені видачі Свідоцтва на спадщину, та інші дії, пов`язані з спадкуванням є нотаріуси України, які діють v відповідності з Законами та підзаконними актами. Процедура не залежить від волі чи бажання іншого зацікавленого спадкоємця, яким керують виключно корисливі мотиви, що не входить до його повноважень. До матеріалів справи, долучена Постанова приватного про відмову у вчинені нотаріальної дії від 12.12.2019 у видачі Свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю оригіналу документу про право власності на спадкову квартиру. Тобто спадкова справа відкрита. Нотаріус визначився з правильністю факту прийняття спадщини позивачем ОСОБА_1 , а був змушений відмовити у видачі свідоцтва, лише в зв`язку з відсутністю оригіналу вказаного документу, який вмисно утримується відповідачем. У разі наявності сумніву щодо факту спадкування ОСОБА_1 нотаріус повинен був би викласти це у зазначеній постанові. В той же час, відповідач не оскаржував постанову нотаріуса. Єдиним та допустимим доказом, що вказує на фактичне прийняття спадщини ОСОБА_1 1/4 частини частину вказаної квартири, яка належала по праву сумісної приватної власності ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері, є долучені Довідка виконавчого комітету про державну реєстрацію сумісно з померлою №2901 від 07.06.2019 та копія паспорту позивача.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дуда С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та на задоволенні їх наполягав. В судовому засіданні пояснив, що 19.03.1980 мати позивача ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 .. За час шлюбу ОСОБА_2 з матір`ю позивача від держави тримали квартиру АДРЕСА_1 . В 2000 році вітчим позивача отримав Свідоцтво про право власності на вказану квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача - ОСОБА_3 будучи зареєстрованою з позивачем та мешкаючи з вітчимом за зазначеною адресою, померла. Участь в похованні померлої мати брав позивач та відповідач. Позивач в дотримання норм чинного законодавства, не звернувся з заявою до нотаріальної контори, про прийняття спадщини після померлої матері, фактично успадкувавши 1/4 частини вказаної квартири. Але, відповідач не надав до нотаріальної контори заяву про виділ Ѕ частини квартири у праві спільної сумісної власності, за померлою. А тому позивачу відмовлено постановою нотаріуса від 12.12.2019 у видачі Свідоцтва про право на спадщину через відсутність документу, що посвідчує право власності на майно, яке належить спадкодавцю. На підставі викладеного, просить визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала по праву сумісної приватної власності ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Леоновець А.О. в судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила, що позивач у спірній квартирі не проживає з 1997 року по теперішній час, що підтверджується рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 07.08.2019, яке набрало законної сили 09.09.2019. Відповідно до вказаного рішення суду ОСОБА_1 визнаний таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки не проживає там з 1997 року по теперішній час. Посилання представника позивача на те, що реєстрація позивача у спірній квартирі є достатнім та безспірним доказом прийняття ним спадщини є необґрунтованим та повністю спростовується вимогами чинного законодавства. Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Щодо посилання представника відповідача на те, що у зв`язку з реєстрацією позивача у спірній квартирі він безперечно набув право на спадщину, а нотаріус не видає свідоцтво про право на спадщину тільки у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності на майно, яке належить спадкодавцю, то вони є безпідставними, оскільки видача свідоцтва про право власності за законом на підставі ч. З ст. 1268 ЦК України нотаріусом при наявності тільки довідки про реєстрацію місця проживання можливо виключно, якщо не виник спір. Відповідач ОСОБА_2 відмовляється від виділу Ѕ частини у праві спільної сумісно власності подружжя на квартиру за померлою ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що вважає, що тільки він успадкував її частину, оскільки постійно проживав з нею на момент відкриття спадщини. Отже, на теперішній час виник спір щодо самого факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті його матері та відповідач заперечує його, оскільки він не проживав з матір`ю на момент відкриття спадщини. Таким чином, позивач не має безумовного права на спадщину, оскільки її не прийняв у встановленому законом порядку - ані шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, ані шляхом подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. А тому, питання щодо відсутності правовстановлюючих документів на теперішній час є передчасним, оскільки позивачем не доведено факт прийняття спадщини. На підставі викладеного прошу суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі та вирішити питання щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Тюменській області РФ, що підтверджується копією паспорту та копією свідоцтва про народження/а.с.4,11/.

Батьками позивача є: батько - ОСОБА_5 та мати - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.11/.

В дальшому батьки позивача розлучилися, та ОСОБА_1 з матір`ю переїхали мешкати до м. Мелітополя.

19 березня 1980 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2 та змінила прізвище на « ОСОБА_3 ».

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули квартиру АДРЕСА_1 .

14 березня 2000 року ОСОБА_2 на підставі рішення Мелітопольського виконавчого комітету №33/1 від 23.02.2000 отримав Свідоцтво про право власності від 14.03.2000 на вказану квартиру/а.с.8/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 мати позивача - ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 30.05.2019, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського району, актова запис №14/а.с.12/.

Участь в похованні померлої мати брав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1261 ЦК України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 03.06.2019, ОСОБА_1 зареєстрований з 07.07.1992 по 03.06.2019 за адресою: квартира АДРЕСА_1 /а.с.7/.

Відповідно до довідки про реєстрацію місяця проживання відділу реєстрації виконкому ММР ЗО від 07.06.2019 № 2901, за адресою: квартира АДРЕСА_1 , станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /а.с.13/.

Позивач ОСОБА_1 , будучи зареєстрованим та мешкаючи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не звернувся з заявою до нотаріальної контори, про прийняття спадщини після померлої матері, фактично успадкувавши 1/4 частини вказаної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 відмовився від виділу Ѕ частини у праві спільної сумісно власності подружжя на квартиру за померлою ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що вважає, що тільки він успадкував її частину, оскільки постійно проживав з нею на момент відкриття спадщини.

Як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог відповідач посилається на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 07.08.2019, яким визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 ; акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 11.02.2020/а.с.40/, довідку від 11.02.2020 щодо не проживання позивача ОСОБА_1 в спірній квартирі/а.с.39/, довідку старшої по будинку від 16.04.2019, згідно якої ОСОБА_1 не проживав у вказаній квартирі з 1997 року/ а.с.38/.

Згідно постанови приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудської О.О. від 20.12.2019, за результатом розгляду документів, подані ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , - спадкоємця, для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 його матері - гр. ОСОБА_3 , на частку квартири АДРЕСА_1 , вказана нотаріальна дія не може бути вчинена з наступних підстав:

- при розгляді поданих документів було встановлено, що існує свідоцтво про право власності на квартиру, видане ОСОБА_2 , чоловіку померлої ОСОБА_3 , виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради народних депутатів від 14.03.2000 року на підставі рішення Мелітопольської міської ради народних депутатів № 268 від 30.07.1998 року та на підставі рішення міськвиконкому від 23.02.2000 року за № 33/1, про те що квартира АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Вказана квартира відбувалась під час перебування в зареєстрованому шлюбі з померлою ОСОБА_3 , (шлюб був зареєстрований 19 березня 1980 року, що стверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №2 від 31.05.2019 року), та є об`єктом права спільної сумісної власності, проте чоловік померлої ОСОБА_2 відмовляється від виділу 1/2 частки у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру за померлою ОСОБА_3 . Згідно пп. 1.1 п.1. глави 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 , видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя. Але за умови відсутності відповідної заяви, нотаріус не має змоги видати на ім`я померлої свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, тому на теперішній час відсутній документ, що посвідчує право власності на майно, яке належить спадкодавцю. На підставі викладеного ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вказаної квартири/а.с.14/.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, постановою нотаріуса від 22 грудня 2019 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом відсутній документ, що посвідчує право власності на майно, яке належить спадкодавцю.

При цьому суд враховує, що інший спадкоємець - відповідач по справі ОСОБА_2 , відмовився від виділу Ѕ частини у праві спільної сумісно власності подружжя на квартиру за померлою ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що вважає, що тільки він успадкував її частину, оскільки постійно проживав з нею на момент відкриття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставинах, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Таке право набуття спадкодавцем у цій справі підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, видане ОСОБА_2 - чоловіку померлої ОСОБА_3 виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради народних депутатів від 14.03.2000 року на підставі рішення Мелітопольської міської ради народних депутатів № 268 від 30.07.1998 року та на підставі рішення міськвиконкому від 23.02.2000 року за № 33/1, про те що квартира АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Вказана квартира відбувалась під час перебування в зареєстрованому шлюбі з померлою ОСОБА_3 , (шлюб був зареєстрований 19 березня 1980 року, що стверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №2 від 31.05.2019 року), та є об`єктом права спільної сумісної власності, проте чоловік померлої ОСОБА_2 відмовляється від виділу 1/2 частки у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру за померлою ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом, з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, має бажання прийняти спадщину, проте відсутній документ, що посвідчує право власності на майно, яке належить спадкодавцю, позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво на право власності на спадкове майно.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування за законом такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 9, 10, 12, 18, 76, 77, 81, 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1261, 1268, 1266 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частини квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві сумісної приватної власності ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні дані учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 31 серпня 2020 року.

СУДДЯ: І.М.БАХАЄВ