Ухвала

Іменем України

05 березня 2020 року

м. Київ

справа № 376/76/18

провадження № 61-2272 ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Приймак Олександр Юрійович, на ухвалу Київського апеляційного суду у складі судді Журби С. О. від 16 грудня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 11 січня 2019 року позов публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» задоволено.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 16 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку ухвалою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року залишено без руху, та надано їй строк для звернення до суду із клопотанням, в якому рекомендовано навести інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 січня 2019 року.

До Верховного Суду 24 січня 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційним судом порушено принцип верховенства права, позбавлено її права на судовий захист та відновлення порушеного права, оскільки не взято до уваги поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. При цьому, зазначає, що 28 серпня 2019 року поштове відділення не працювало, тому вона не мала можливості отримати копію ухвали, а підпис, який стоїть на рекомендованому повідомленні не є її, зазначено лише її прізвище та ініціали. Апеляційний суд не звернув увагу на те, що вона фактично отримала ухвалу суду від 16 серпня 2019 року лише 06 вересня 2019 року.

Крім того, у касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної ухвали отримала поштою лише 26 грудня 2019 року, що підтверджується відповідними доказами.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Частиною четвертою статті 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Звертаючись до апеляційного суду 04 жовтня 2019 року із апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, ОСОБА_1 посилалася на те, що ухвалу суду від 16 серпня 2019 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення суду отримала поштовим зв`язком лише 06 вересня 2019 року, у зв`язку з чим була позбавлена можливості подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк. При цьому, зазначала, що апеляційну скаргу подала в межах тридцятиденного строку після отримання ухвали, що відповідно до положень статті 354 ЦПК України є підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Апеляційний суд, застосувавши правильно положення статті 358 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскількизаявник не навела інших поважних причин пропуску строку, крім тих, яким вже була надана оцінка судом апеляційної інстанції та визнані неповажними.

Встановивши, що ОСОБА_1 28 серпня 2019 року отримавши ухвалу суду від 16 серпня 2019 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням із зазначенням підпису та прізвища заявника, не надала доказів щодо обставин, які перешкоджали вчасному поданню апеляційної скарги, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що заявник отримала копію ухвали суду від 16 серпня 2019 року 06 вересня 2019 року є безпідставні та спростовуються даними ПАТ «Укрпошта», а саме: трекінгом поштового відправлення № 537, відповідно до якого поштове відправлення, яке подано 23 серпня 2019 року вручено ОСОБА_1 28 серпня 2019 року.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не дослідив причин пропуску строку на апеляційне оскарження, є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, яке є достатньо обґрунтованим, містить висновки по суті розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Інші доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі в редакції, чинній на день подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючисьстаттею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Приймак Олександр Юрійович, про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного судувід 16 грудня 2019 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судового рішення.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Приймак Олександр Юрійович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара