Справа № 346/4611/19
Провадження № 2/346/300/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі головуючого судді Калинюка О.П.
з участю секретаря Бойко В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -
свої вимоги ( з врахуванням їх уточнення) позивач обгрунтовує тим, що 03.05.2014 року між ним та відповідачем укладено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Згідно з цими договорами відповідач продав позивачу житловий будинок загальною площею 59,7 кв. м., житловою площею 29,6 кв.м., господарські будівлі і споруди, а також земельну ділянку, призначену для обслуговування будівель та господарських споруд, площею 0,0865 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що між сторонами досягнуто домовленостей щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема, визначено предмет і ціну договору з умовою подальшого посвідчення за місцем складання в нотаріальній конторі. Крім того, між ними відбулося повне виконання умов вказаних угод, що виразилося в передачі житлового будинку відповідачем та оплаті позивачем його вартості, що підтверджується відповідними доказами. Зокрема, відповідач надав власноручно написану розписку про отримання від позивача грошових коштів за вказане майно.
Однак, з моменту укладення вказаних попередніх договорів відповідач без поважних причин ухиляється від явки до нотаріуса для наступного посвідчення договору (договорів) купівлі-продажу, хоча жодних обмежень для цього не має. Позивач неодноразово телефонував до відповідача, через знайомих передавав повідомлення про необхідність виконання відповідачем обов`язку щодо нотаріального посвідчення договору, однак, відповідач припинив відповідати на телефонні дзвінки та спілкуватись, що свідчить про його цілковите ухилення від нотаріального посвідчення зазначених договорів, у зв`язку з чим позивач втратив будь-яку можливість їх нотаріально посвідчити. Тому позивач, посилаючись на норми ст.ст. 334, 638 ЦК України, просить визнати за ним право власності на зазначені будівлі та земельну ділянку.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 11.12.2019 року подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 107).
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 03.05.2014 року (№ 1312) між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем), продавець продає покупцю належний йому житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . В пункті 6 вказаного договору зазначено, що за домовленістю сторін продаж даного житлового будинку вчинено за 12 500 доларів США, які продавець одержав в повному обсязі від покупця до моменту підписання даного договору. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведеного розрахунку сторони одна до одної не мають (а.с.6, 7).
Згідно із актом прийому-передачі 03.05.2014 року відбулася передача даного будинку на підставі укладеного сторонами вищезазначеного договору купівлі-продажу (а.с.8).
Відповідно до письмової розписки, даної відповідачем 03.05.2014 року, останній отримав від позивача грошові кошти в сумі 12 500 доларів США в рахунок оплати за придбання вищевказаного житлового будинку (а.с.9).
Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 16.08.2019 року, спірне нерухоме майно складається із: житлового будинку літера «А», загальною площею 59,7 кв.м., житловою 29,6 кв.м.; сараю літера «Б»; вбиральні літера «У»; огорожі «№ 1-4». Житловий будинок з господарськими будівлями споруджено у 1948 році (а.с. 10-13).
Даними Державного акту на право приватної власності на землю від 24.03.1997 року № 002916 стверджується, що земельна ділянка, призначена для обслуговування будівель та господарських споруд площею 0,0865 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі рішення Коломийської міської ради № 310 від 17.12.1996 року передана у приватну власність ОСОБА_2 (а.с. 118).
Згідно з даними договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 03.05.2014 року (№ 1313) між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем), продавець продає останньому земельну ділянку площею 0,0865 га, призначену для обслуговування будівель та господарських споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а. с. 96, 97).
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Згідно зі ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові надано право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 1,3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Тому суд приходить до висновку про наявність передбаченої законом підстави для визнання вищевказаних договорів дійсними та визнання за позивачем права власності на спірне майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку.
Оскільки позивачем не сплачено судовий збір за вимогу щодо вказаної земельної ділянки, враховуючи його малозабезпеченість, а також те, що він не просить стягнути такий з відповідача, то з позивача за цю вимогу слід стягнути судовий збір в мінімальному розмірі.
На підставі наведеного, ст.ст.207, 220, 316, 317, 328, 334 ЦК України, та, керуючись ч.2 ст. 247, ст.ст. 263 - 265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-
позов задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі продажу житлового будинку, укладений 03.05.2014 року за № 1312 між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем), згідно з яким продавець продає покупцю належний йому житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Коломия Івано-Франківської області, жителем АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок загальною площею 59,7 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м. та господарські будівлі та споруди: сарай літера «Б»; вбиральню літера «У»; огорожу «№1-4», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати дійсним договір купівлі продажу купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 03.05.2014 року за № 1313 між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем), згідно з яким продавець продає останньому земельну ділянку площею 0,0865 га, призначену для обслуговування будівель та господарських споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Коломия Івано-Франківської області, жителем АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0865 га, призначену для обслуговування будівель та господарських споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 28 лютого 2020 року.
Суддя Калинюк О. П.