КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/8511/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 363/431/19

16 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроуф Капітал Факторинг», ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Рудюка О.Д., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроуф Капітал Факторинг», ОСОБА_1 , треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Київської області Скрипка Лілія Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потапов Михайло Юрійович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція нерухомості «Авіньйон» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроуф Капітал факторинг», ОСОБА_1 , треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Київської області Скрипка Лілія Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Потапов Михайло Юрійович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція нерухомості «Авіньйон» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 11.12.2006 року між нею та ТОВ «Артем-Банк» був укладений кредитний договір № 138/06, відповідно до якого Банк надав, а позивач отримала кредитні кошти в сумі 16 879,00 доларів США терміном до 11.04.2016 року з встановленням плати за користування кредитними коштами в розмірі 12,50 процентів річних. 11.12.2006 року між позивачем та Банком було укладено Договір застави майнових прав № 138/06, відповідно до якого предметом застави були належні позивачу майнові права вимоги на отримання у власність квартири АДРЕСА_1 .

17.10.2008 року між позивачем та Банком було укладено Договір іпотеки квартири № 138/0, відповідно до якого предметом іпотеки за цим договором є квартира АДРЕСА_1 . У травні 2018 року на адресу позивача надійшов інформаційний лист від ТОВ «Гроуф Капітал факторинг» відповідно до якого, право вимоги заборгованості по кредитному договору № 138/06 від 11 грудня 2006 року, укладеним між позивачем та ТОВ «Артем-Банк» на підставі договору про відступлення купівлі-продажу прав вимоги № З-ТГА-ЕА-2018-01-16- 000294-а від 27 березня 2018 року, укладеному з ПАТ «Артем-Банк». Розмір вимог а укладеним договором складав 7 067,09 доларів 07 центів США, також запропоновано сплатити відступний у розмірі 4 500 доларів. 09.10.2018 року ТОВ «Гроуф Капітал факторинг», звернуло стягнення на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя та зареєструвало своє право на вказану квартиру, а саме: 09.10.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Скрипка Л.В. прийнято рішення про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за ТОВ «Гроуф Капітал факторинг». В подальшому, ТОВ «Гроуф Капітал факторинг» передало до статутного капіталу ТОВ «Агенція нерухомості «Авіньон» матеріальні цінності-квартиру АДРЕСА_1 відповідно до акту прийому-передачі майна віл 06 грудня 2018 року за рішенням Загальних зборів учасника ТОВ «Гроуф Капітал факторинг» № 5/12-2018 від 05 грудня 2018 року та рішення загальних зборів учасників ТОВ «Агенція нерухомості «Авіньон» від 06 грудня 2018 року. Оціночну вартість предмету нерухомості - квартири АДРЕСА_1 станом на 06.12.2018 року визначено у розмірі 555 970 грн.

Листом № 0712/18 від 07.12.2018 року ТОВ «Гроуф Капітал факторинг» повідомило приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Потапову М.І. про прийняте рішення від 04.10.2018 року про відсутність претензій ТОВ «Гроуф Капітал факторинг» до ОСОБА_2 та просило виключити заборону відчуження квартири з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно що є предметом іпотеки.

08.12.2018 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Авіньон» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . 18.12.2018 року ОСОБА_1 зареєструвалася за адресою квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що 14-15 січня 2019 року представники відповідача ОСОБА_1 примусили іі відкрити двері квартири під загрозою вибивання замків, потрапили до квартири, встановили сигналізацію та змінили замки вхідних дверей. 22.01.2019 року було передано запаковані речі, до квартири не впустили, цінні речі та документи не віддали. Вказує, що зазначена квартира незаконно перейшла у власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроуф Капітал факторинг» та в подальшому відповідачу ОСОБА_1 , оскільки вона не була повідомлена про продаж предмета іпотеки, звіт про оцінку майна виконано 07.12.2018 року, а передана до уставного фонду ТОВ «Агенція нерухомості «Авіньон» 06.12.2018 року, вона як іпотекодавець участі в оцінці майна не брала, з нею не погоджено процедуру проведення оцінки предмета іпотеки. Вважає, що вона не була письмово повідомлена про позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на належну їй квартиру, а тому рішення державного реєстратора від 09.12.2018 року про реєстрацію права власності за ТОВ «Гроуф Капітал факторинг» є протиправним та незаконним. Крім того, вказує, що нею кредит був отриманий в іноземній валюті, предмет іпотеки використовувався як місце постійного проживання, а тому його не можна було відчужувати без її згоди відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На підставі вищевикладеного та з урахуванням поданої заяви про зміну підстав позову від 20.05.2019 року просила

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43412308 від 09.10.2018 року, номер запису про право власності 28295747 від 09.10.2018 року виконане державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Скрипкою Л.В. на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до якого відбулась реєстрація права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем ТОВ «Гроуф Капітал факторинг»;

скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43412308 від 09.10.2018 року, виконаний державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Скрипкою Л.В. стосовно об`єкту нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого відбулась реєстрація права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем ТОВ «Гроуф Капітал факторинг»;

витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року позов задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43412308 від 09.10.2018 року, номер запису про право власності 28295747 від 09.10.2018 року виконане державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Скрипкою Лілією Володимирівною на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до якого відбулася реєстрація права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем ТОВ«Гроуф Капітал факторинг».

Скасовано запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43412308 від 09.10.2018 року, виконаний державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Скрипкою Лілією Володимирівною стосовно об`єкту нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого відбулась реєстрація права власності на нерухоме майно за іпотеко держателем ТОВ «Гроуф Капітал факторинг».

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Гроуф Капітал факторинг» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 543,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 328,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 543,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 328,50 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спірна квартира підпадає під дію мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказувала на те, що судом не вірно встановлено, що квартира виступала як забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом, тоді як кредитний договір не містить відомостей щодо надання кредитних коштів у споживчих цілях, а тому дія мораторію на стягнення майна громадян в цьому випадку не діє.

Посилалася на те, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» здійснена за згодою ОСОБА_2 , що була висловлена у п. 4.2. договору іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Стверджувала, що суд дійшов помилкового висновку, що спірна квартира є постійним місцем проживання позивача та її неповнолітнього сина, не врахувавши, що останні зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , а належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира використовувалася як постійне місце проживання позивача матеріали справи не містять.

Також зазначала, що вимога про скасування рішення про державну реєстрацію пред`явлена до неналежних відповідачів, що є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги.

ТОВ «Гроуф Капітал факторинг» в апеляційній скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначало, що висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій товариства з підстави недотримання вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті» є необґрунтованими, оскільки мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак, мораторій на стягнення майна не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати зазначене майно.

Звертало увагу суду на те, що застосування позасудового порядку врегулювання спору передбаченого договором не є примусовим зверненням стягнення на предмет іпотеки, на який поширюється дія мораторію, а є добровільно передбаченою сторонами у договорі умовою та порядком задоволення вимог кредитора у разі невиконання боржником своїх зобов`язань по поверненню боргу за договором.

Також зазначало, що суд безпідставно застосував ст. 388 ЦК України оскільки майно вибуло з володіння позивача за її волі та згоди, підтвердження чого є умови договору іпотеки, які підписані позивачем.

Посилалося на те, що позивач безпідставно та помилково зазначав, про невиконання товариством вимог п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в частині неподання обов'язкових документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором іпотеки та наявності документу, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекродержателя, оскільки вказані твердження позивача спростовуються наявними в матеріалах доказами.

Позивачка подала відзиви на апеляційні скарги, в яких просила залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційних скарг є безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Зазначила, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Гроуф Капітал факторинг» - Лєман Н.Г. підтримав доводи апеляційної скарги товариства та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційних скарг заперечували та просили залишити їх без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ) зареєструвала шлюб 26.07.2012 року, актовий запис № 863 з гр. ОСОБА_8 , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_2 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 26.07.2012 року (т. 1 а.с. 11).

11.12.2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Артем-Банк» укладений кредитний договір № 138/06, відповідно до якого Банк надав, а позивач отримала кредитні кошти в сумі 16 879,00 доларів США терміном до 11.04.2016 року, з встановленням плати за користування кредитними коштами в розмірі 12,50% річних. Ціль кредитування: фінансування будівництва квартири згідно Договору № 42 про участь у фонді фінансування будівництва від 09.11.2006 року, укладеного між Позичальником та ТОВ «Артем-Банк».

11.12.2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Артем-Банк» укладено договір застави майнових прав № 138/06, відповідно до якого предметом застави були належні позивачу майнові права вимоги на отримання у власність квартири АДРЕСА_1 .

17.10.2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Артем-Банк» укладено договір іпотеки квартири № 138/6, відповідно до якого предметом іпотеки за цим договором є належна іпотекодавцю квартира АДРЕСА_1 .

Право власності на передану в іпотеку квартиру належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_2 виданого Вишгородською міською радою 18.06.2008 року, згідно рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради №118 від 22.05.2008 року, зареєстрованого Вишгородським БТІ 31.07.2008 року за №23658486.

ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом № UA-EA-208-01-16-000294-a від 02.03.2018 року уклало з ПАТ «Артем-Банк» Договір № UA-EA-208-01-16-000294-а про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27.03.2018 року, відповідно до якого придбало право вимоги за Кредитним договором № 138/06 від 11.12.2006 року.

27.03.2018 року ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» уклало з ПАТ «Артем-Банк» договір відступлення прав за договором іпотеки квартири № 138/06 від 17.10.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Набока О.В. за №711.

Відповідно до п. 2.2 розділу 2 Договору відступлення ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» набуло усіх прав кредитора за кредитним договором № 138/06 від 11.12.2006 року, включаючи проте не обмежуючись, право вимагати належного виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором, сплати грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань.

Відповідно до п. 1.3 розділу 1 договору про відступлення ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» набуло права звернути стягнення на предмет іпотеки, будь-які інші права, що існують та/або можуть виникнути в майбутньому на підставі договору іпотеки.

Розмір вимог за укладеними договорами про відступлення складав 7 067,09 доларів США, заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом 1 038,09 доларів США, а також комісія за обслуговування заборгованості у розмірі 2 886,53 грн.

20.08.2018 року ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» направило боржнику ОСОБА_2 повідомлення про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та Закону України «Про іпотеку» у зв`язку із непогашенням заборгованості за кредитним договором.

09.10.2018 року ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг», звернуло стягнення на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя та зареєструвало своє право на вказану квартиру.

09.10.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Скрипка Л.В. прийнято рішення про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 за ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг».

В подальшому, ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» передало до статутного капіталу ТОВ «Агенція нерухомості «Авіньон» матеріальні цінності-квартиру АДРЕСА_1 відповідно до акту прийому-передачі майна віл 06.12.2018 року за рішенням Загальних зборів учасника ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» №5/12-2018 від 05.12.2018 року та рішення загальних зборів учасників ТОВ «Агенція нерухомості «Авіньон» від 06.12.2018 року. Оціночну вартість предмету нерухомості - квартири АДРЕСА_1 станом на 06.12.2018 року визначено у розмірі 555 970 грн.

Листом № 0712/18 від 07.12.2018 року ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» повідомило приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Потапову М.І. про прийняте рішення від 04.10.2018 року про відсутність претензій ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» до ОСОБА_2 та просило виключити заборону відчуження квартири з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

08.12.2018 року між ТОВ «Агенція нерухомості «Авіньон» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами порушено права позивача, які підлягають захисту шляхом витребування від ОСОБА_1 з незаконного володіння квартири, скасування її державної реєстрації та запису про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг».

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду ґрунтуються на встановлених обставинах справах, наданих сторонами доказах, нормах матеріального та процесуального права.

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, утому числі, і статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку».

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», у редакції на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною третьою статті 37 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Чинним законодавством передбачено порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про іпотеку» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майновіправа), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), оприлюдненій у Єдиному державному реєстрі судових рішень 19 грудня 2019 року, виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки не залежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути здійснено стягнення шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем без згоди іпотекодавця на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи факт постійного проживання позивача та неповнолітньої дитини підтверджується: актами обстеження житлово-побутових умов квартири, складених депутатом Вишгородської міської ради у рамках розгляду справи про позбавлення батьківських прав; довідкою Вишгородської спеціалізованої школи «Сузір`я» № 50 від 05.04.2012 року, довідкою ЗОШ № 1 від 17.01.2018 року; копією медичної документації про обслуговування позивача та дитини в «Центрі первинної медико-санітарної допомоги «Вишгородської районної ради Вишгородської амбулаторії загальної практики сімейної медицини; листом Шевченківської РДА міста Києва № 109/05/50-1580 від 22.02.2019 року щодо реєстрації позивача та дитини поза

межами предмета іпотеки (без права проживання).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира підпадає під дію мораторію, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та її неповнолітнього сина і не перевищує 140,0 кв.м.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка, як іпотекодавець, надала згоду на відчуження квартири іпотеко держателем шляхом реєстрації права власності за ним.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державна реєстрація права власності на іпотечну квартиру, що є предметом даної справи підлягає скасуванню, оскільки державний реєстратор фактично примусово стягнув майно на користь кредитора без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», спірна квартира підпадає під дію мораторію, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та її неповнолітнього сина та не перевищує 140,0кв.м., інше житло у іпотекодавця відсутнє.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційних скарг про те,що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спірна квартира підпадає під дію мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставними.

Крім того, суд першої інстанції вірно вважав обгрунтованим твердження позивача що на момент прийняття рішення державним реєстратором про реєстрацію права власності на квартиру не проводилась оцінка предмета іпотеки, врахувавши, що в матеріалах справи відсутні відомості про отримання позивачем, інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц.

Відповідно до статті 387 ЦК України, Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Положення зазначеної статті застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

З огляду на те, що спірна квартира вибула поза волею позивача ОСОБА_2 , на підставі рішення державного реєстратора, яке прийняте з порушенням Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вона має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» про те, що суд безпідставно застосував ст. 388 ЦК України оскільки майно вибуло з володіння позивача за її волі та згоди, підтвердженням чого є умови договору іпотеки, які підписані позивачем, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не вірно встановлено, що квартира виступала як забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом, тоді як кредитний договір не містить відомостей щодо надання кредитних коштів у споживчих цілях, а тому дія мораторію на стягнення майна громадян в цьому випадку не діє, колегія суддів відхиляє, огляду на наступне.

Поняття «споживач» та «споживчий кредит» розкриті в Законах України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до змісту п. 1.5 кредитного договору - Ціль кредитування: фінансування будівництва квартири згідно Договору № 42 про участь у фонді фінансування будівництва від 09.11.2006 року, укладеного між Позичальником та ТОВ «Артем-Банк».

Аналіз вищезазначених норм, дає підстави стверджувати про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що метою отримання кредитних коштів було задоволення власних потреб, як споживача, а дії пов`язані із придбанням житла для постійного проживання.

Твердження в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що суд дійшов помилкового висновку, що спірна квартира є постійним місцем проживання позивача та її неповнолітнього сина, не врахувавши, що останні зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , а належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира використовувалася як постійне місце проживання позивача матеріали справи не містять, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки реєстрація місця проживання не свідчить про те, що особа там постійно проживала. При цьому, позивачем було надано достатньо доказів, які наявні в матеріалах справи про те, що спірна квартира була їх постійним місцем проживання. Разом з тим, відповідачі не надали доказів на спростування тих обставин, що позивачка та її неповнолітній син не проживали у спірній квартирі.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» про те, що мораторій на стягнення майна не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати зазначене майно, колегія суддів відхиляє, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося без надання згоди позивача, що свідчить про примусове відчуження іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Вишгородського районного суду Київської області ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гройф Капітал Факторинг», ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий: Судді: