Провадження № 2/344/1033/20
У Х В А Л А

03 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовський С.О., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні прав власності та відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2020 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_1 ) проводити будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий № :03:004:0077 за адресою АДРЕСА_1 , яка накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 кадастровий номер № :03:004:0329, адреса: АДРЕСА_1 , до вирішення по суті спору у справі № 344/16992/19. Заява вмотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер №:03:004:0329 площею 0,0433 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 01 липня 2016 року № 1621, та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 01 липня 2016 року № 1617. Право власності, зокрема, на земельну ділянку було зареєстровано за позивачкою 01 липня 2016 року про що свідчить інформаційна довідка № 64057092, яка містить інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На протязі тривалого часу відповідач систематично здійснює порушення прав позивача на земельну ділянку. Підставою виникнення спору є факт накладення земельних ділянок позивача та відповідача, відповідач чинить перешкоди у здійсненні права власності позивачем. Зокрема, такі перешкоди проявляються у тому, що відповідач здійснює самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на межі земельних ділянок, в тому числі на частині земельної ділянки позивачки, що підтверджується наявними у справі доказами, а саме, актами Головного управління ДЗК в Івано-Франківській області, повідомленнями управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю від 17 грудня 2019 року № 14/32-18/1584, від 15 серпня 2019 року № П/2484. 3а самочинне будівництво відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності. Станом на день звернення до суду із позовом стан будівельних робіт був у тому стані, який існував на момент винесення відповідного припису ДАБІ. Одночасно, уповноваженим органом (ДАБІ) було зобов`язано відповідачку привести земельну ділянку у попередній стан. На момент звернення до суду, позивачка вважала, що відповідачка у такий спосіб зводить огорожу на фундаментній основі, про те, як виявилось 27 лютого 2020 року, об`єкт нерухомого майна, що зводиться на земельній ділянці не є огорожею, а є стіною певної будівлі, оскільки на даний час монтується дах та проводяться інші будівельні роботи (заливаються стяжки, тощо). Тобто, ОСОБА_2 не виконавши вимоги припису, не привівши земельну ділянку до попереднього стану, 27 лютого 2020 року відновила та продовжила будівельні роботи, в тому числі на земельній ділянці позивачки. А саме, відповідачка почала облаштовувати дах на незаконно збудованому об`єкті. Враховуючи ігнорування з боку відповідачки попередньо ухвалених приписів органу ДАБІ, позивачка змушена звертатись до суду із заявою про забезпечення позову з метою призупинення незаконних дій відповідачки до вирішення даного спору по суті судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Згідно положень ч.ч.1,2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що позивач звернулась до суду з негаторним позовом, підставою позову є накладення меж земельних ділянок позивача та відповідача, введення в експлуатацію об`єкта будівництва, що збудований на межі спірних земельних ділянок може утруднити виконання рішення суду, захід співрозмірний з позовними вимогами, таким чином заяву обґрунтовано належними правовими підставами.

Відповідно до зазначеного суд,-

П О С Т А Н О В И В:

заяву задовольнити;

заборонити ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_1 ) здійснювати будівельні роботи на частині земельної ділянки з кадастровим номером №:03:004:0077 за адресою АДРЕСА_1 , що межує з ділянкою ОСОБА_1 , яка визначена позивачкою спірною за змістом позову.

Копію ухвали направити для виконання Івано-Франківському міському відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та сторонам для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до вимог ст. 153 ЦПК України, подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали про забезпечення позову.

Роз`яснити, що за приписами ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суддя С.О. Бородовський