ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1445/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Долі М.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними, припинення порушеного права (скасування заходів забезпечення позову),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якій просив суд визнати неправомірним застосування до теперішнього часу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 арешту (в якості засобу забезпечення позовних вимог) на нерухоме майно, що зареєстроване за ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , та таким, що порушує права позивача ОСОБА_1 ; зняти накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва 19.02.2014 року арешт з 12/100 частин садового будинку та 40/100 частин садового будинку, що належать відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , і знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява обгрунтована тим, що відповідачі у 2013 році подали спільний позов до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , в рамках якого за їх заявою, судом було накладено арешт на 40/100 та 12/100 частин судового будинку АДРЕСА_1 , які належали на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . 04.09.2015 року ОСОБА_7 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в судовому засіданні відмовилися від своїх позовних вимог до ОСОБА_6 і їх відмова була прийнята судом, про що було постановлено Дарницьким районним судом м. Києва відповідну ухвалу. Однак відповідачі безпідставно і в супереч вимогам закону відмовилися від зняття свого арешту з майна ОСОБА_6 , до якого вже не мали позовних вимог, і продовжували неправомірно зберігати свій захід забезпечення тепер вже неіснуючого позову з метою подальшого здійснення на ОСОБА_1 психологічного тиску у продовжуваній ними судовій тяжбі.

04.09.2017 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Коренюк А.М. відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

За результатами апеляційного розгляду скарги ОСОБА_1 ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17.10.2017 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04.09.2017 було скасовано.

08.12.2017 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Коренюк А.М. відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду.

У березні 2018 ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд визнати неправомірним застосування до теперішнього часу ОСОБА_7 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 арешту на нерухоме майно, що зареєстровано за ОСОБА_6 , та таким, що порушує права позивача ОСОБА_1 як спадкоємця майна свого померлого батька; припинити неправомірне обмеженні відповідачами прав ОСОБА_1 як спадкоємця майна ОСОБА_6 через зняття накладеного ухвалою Дарницького районного суду м. Києва 19.02.2014 року у справі № 753/17184/13-ц арешту на 40/100 частин садового будинку, що згідно правовстановлюючих документів належать ОСОБА_6 і знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

04.05.2018 ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги не визнав, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки ухвала про накладення арешту була проголошена в судовому засіданні 19.02.2014 року та вручена особисто ОСОБА_1 . Таким чином перебіг позовної давності почався 19.02.2014 року та закінчився 19.02.2017 року, позовна ж заява про зняття арешту подана до суду 07.07.2017 року. Розгляд справи, у якій було накладено арешт, ще не закінчився, ухвала є чинною. Вважає, що питання про зняття арешту має вирішуватися у межах розгляду тієї справи, у якій він був накладений. Твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 застосовує арешт не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він не має повноважень застосовувати арешт, тільки суд може винести ухвалу про накладення арешту, виконання якої здійснює державний реєстратор Реєстраційної служби Мінюсту. Також зазначив про те, що ОСОБА_1 не має понвоважень звертатися до суду із позовом про скасування арешту майна, яке належить іншій особа, оскільки він не надав суду доказів про те, що він є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_6 , отримав свідоцтво про спадщину та зареєстрував це право у державному реєстрі.

23.05.2018 ОСОБА_3 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

23.05.2018 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Дарницького районного суду м. Києва за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_8 , про відшкодування витрат на усунення недоліків товару, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном та визнання права сервітуту.

14.06.2018 ОСОБА_1 оскаржив вказану ухвалу до Апеляційного суду м. Києва, за результатами розгляду апеляційної скарги якого постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2018 ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23.05.2018 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2019 під головуванням судді Коренюк А.М. провадження у справі було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

18.06.2019 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду про закриття провадження у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 31.07.2019 скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва про закриття провадження у справі, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суду.

В результаті авторозподілу у серпні 2019 року справа була передана для розгляду судді Заставенко М.О.

22.08.2019 ОСОБА_3 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 31.07.2019 , у зв`язку з чим матеріали цивільної справи 12.09.2019 були направлені для розгляду в касаційному провадженні.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2020 касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 31.07.2019 - без змін.

Після повернення справи до Дарницького районного суду м. Києва для продовження її розгляду, ухвалою судді Заставенко М.О. від 17.02.2020 справа була прийнята до свого провадження та призначено підготовче засідання.

08.05.2020 ОСОБА_3 повторно подав до суду заяву про застосування до позовних вимог позивач ОСОБА_1 позовної давності.

10.05.2020 ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначені всі обставини та позиція відповідача, які були викладені у раніше поданому у травня 2018 року відзиві.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 17 375,20 грн.

ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечував.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, суд, з урахуванням думки учасників процесу ухвали розглядати справу у їхню відсутність.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 753/21685/17 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_8 , про відшкодування шкоди (стягнення витрат на усунення недоліків майна), зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні нежитловими приміщеннями, визнання права постійного безоплатного користування нежитловими приміщеннями, рішення у якій було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.09.2017. Відповідач ОСОБА_1 є співвласником садового будинку, і саме між ним, як відповідачем, та позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 існує спір щодо користування окремими приміщеннями будинку та встановлення сервітуту. (том 1 а. с. 112 - 116, том 2 а. с. 227).

При первісному розгляді справи, відповідачами у якій на той час були ОСОБА_1 та його батько ОСОБА_6 , суд постановив ухвалу від 19.02.2014 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідачів, а саме: 40/100 частин будинку АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_6 , та 12/100 частин цього будинку, що належать ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 40/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак листом від 22.08.2016 за № 304/02-14 йому було повідомлено, що видача свідоцтва про право на спадщину відкладається до зняття арешту.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.09.2015 прийнято відмову ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від позову в частині вимог до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на усунення недоліків товару, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном та визнання права сервітуту. Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 закрито. Вказана ухвала суду сторонами не оскаржувалася.

На даний час справа № 753/21685/17 перебуває у провадження Дарницького районного суду м. Києва (головуючий суддя Трусова Т.О.), розгляд справи триває.

Позивач ОСОБА_4 при новому розгляді справи № 753/21685/17 у травні 2019 року відмовився від своїх позовних вимог до ОСОБА_1 ( том 2 а. с. 187).

ОСОБА_1 неодноразово звертався до головуючого судді Трусової Т.О. у справі № 753/21685/17 із заявами про скасування заходів забезпечення позову. Заяви були прийняті судом та розглянуті по суті. (том 2 а. с. 227).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу.

За змістом статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову може звернутися лише учасник справи, зокрема особа, щодо якої вжито такі заходи, а не інша особа, яка вважає себе власником обтяженого майна.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 9 зазначеної постанови від 3 червня 2016 року № 5 заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються.

Враховуючи встановлені судом обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірним застосування відповідачами арешту на нерухоме майно, що зареєстроване за ОСОБА_6 та таким, що порушує права ОСОБА_1 як спадкоємця майна свого померлого батька, не підлягають задоволенню, оскільки право позивача обмежено судом накладеним арештом, а не відповідачами, в межах розгляду цивільної справи.

Щодо позовних вимог про припинення неправомірного обмеження відповідачами прав ОСОБА_1 як спадкоємця майна ОСОБА_6 через зняття накладеного ухвалою Дарницького районного суду м. Києва 19.02.2014 у справі № 753/17184/13-ц арешту 40/100 частин садового будинку, що згідно правовстановлюючих документів належать ОСОБА_6 і знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , то вказані вимоги також не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК Укрїани, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Підставою звернення до суду за захистом своїх порушених прав ОСОБА_1 зазначає те, що він являється спадкоємцем померлого ОСОБА_6 , і накладений арешт позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, з матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 є співвласником садового будинку, і саме між ним та позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виник спір щодо користування окремими нежитловими приміщеннями будинку та визнання права постійного безоплатного користування нежитловими приміщеннями (встановлення сервітуту). Предметом даного позову є не лише вимоги про відшкодування витрат на усунення недоліків товару, а й про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями та визнання права постійного безоплатного користування нежитловими приміщеннями (встановлення сервітуту).

Отже, враховуючи, що розгляд справи 753/21685/17, в межах якого було накладено арешт на майно померлого ОСОБА_6 , спадкоємцем та фактичним користувачем якого є позивач, в суді триває, суд не вбачає правових підстав для вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову в даному провадженні, та приходить до висновку, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту.

Посилання ОСОБА_3 на пропуск позивачем строку позовної давності суд не приймає до уваги. Так, позовна давність застосовується судом лише у разі якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, а оскільки суд відмовляє у задоволенні позову з підстав його необгрунтованості та недоведеності порушеного права позивача, тому строки позовної давності суд не застосовує.

Враховуючи, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог, також не підлягають стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_1 і судові витрати.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263 - 265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлено 21.09.2020 року.