Справа № 323/501/20
Провадження № 2/323/289/20
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

17.09.2020 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Фісун Н.В., за участю секретаря судового засідання Мірошниченко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про визнання заповіту нікчемним,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про визнання заповіту нікчемним.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , матір позивача та матір ОСОБА_2 . Після її смерті, відкрилась спадщина на належне спадкодавцю майно:

-земельну ділянку (пай) площею 7,46 га, розташований на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (державний акт на право приватної власності на землю серії ІП-ЗП № 023296);

-земельну ділянку (пай) площею 7,45 га, розташований на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 135483).

Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця

ОСОБА_3 : ОСОБА_1 син та ОСОБА_2 - дочка.

З 14.09.2010 р. позивач мешкав постійно разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , де й зареєстрований.

Позивач прийняв спадщину відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України, так як постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини. Також у встановлений законом строк 6 місяців з дня смерті спадкодавця він подав до Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області заяву про прийняття спадщини.

Зі слів ОСОБА_2 вона також прийняла спадщину- у встановлений законом строк 6 місяців з дня смерті спадкодавця подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Позивач звернувся до Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області з приводу оформлення спадщини після смерті матері.

Там з`ясувалось, що існує заповіт, складений 09.12.2008 р. від імені ОСОБА_3 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Нікітенко О.В.

У вказаному заповіті наявне розпорядження нерухомим майном, згідно якому ОСОБА_3 :

-заповідає ОСОБА_2 земельну ділянку (пай) площею 7,46 га, розташований на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (державний акт на право приватної власності на землю серії ІП-ЗП № 023296);

-заповідає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках земельну ділянку (пай) площею 7,45 га, розташований на території Новояковлівської січьської ради Оріхівського району Запорізької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 135483).

Позивач вважає, що вправі оспорити заповіт ОСОБА_3 від 09.12.2008 р., так як вважає, що він порушує, зокрема, його права спадкоємця на отримання половини переліченого спадкового майна в порядку спадкування за законом.

Вважає, що заповіт від 09.12.2008 р. належить визнати нікчемним, так як при його складанні та посвідченні було порушено встановлений законом порядок вчинення таких дій, а волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Наявний в нотаріальній конторі заповіт ОСОБА_3 від 09.12.2008 р., який складений не власноруч ОСОБА_3 , а працівниками виконавчого комітету на оргтехніці, не відповідає положенням перелічених норм Закону України „Про нотаріат та переліченим приписам Інструкції, а саме :

а) Перелік майна, що заповідає ОСОБА_3 (п`ятий та сьомий абзаци заповіту), не є чітким та ясним, а є незрозумілим і дає підстави для різночитання заповіту, так як не зазначений власник цих земельних ділянок (паїв), їх місцезнаходження, не зазначені реквізити державних актів (яким органом та коли видані, якій особі видані тощо);

б) В заповіті не прокреслені не заповнені до кінця рядки та не прокреслені інші вільні місця, а це дає підстави вважати, що після посвідчення до заповіту вносились дописки з метою викривити його первісний зміст, зокрема, абзац сьомий можливо доповнено словами: „та ОСОБА_2 в рівних частинах.

в) На посвідчувальному написі на заповіті від імені ОСОБА_3 від 09.12.2008 р. надруковано, що секретар виконавчого комітету Нікітенко О.В. посвідчила заповіт ОСОБА_4 а запис про посвідчення заповіту ОСОБА_3 взагалі відсутній. До речі, незрозуміло, навіщо в посвідчувальному написі зазначено прізвище сторонньої особи ?

г) На посвідчувальному написі на заповіті від імені ОСОБА_3 від 09.12.2008 р. надруковано, що секретар виконавчого комітету ОСОБА_5 посвідчила заповіт 23 жовтня 2008р., тобто заповіт посвідчений за 47 днів до його складання.

д) вважає, що секретар виконавчого комітету Нікітенко О.В., яка підписала посвідчу- вальний напис на заповіті, станом на 09.12.2008 р. не була уповноважена відповідним рішенням виконавчого комітету вчиняти нотаріальні дії, зокрема, щодо посвідчення заповітів.

Доказів наявності в неї таких повноважень нема, в заповіті не зазначене рішення виконавчого комітету, яким ОСОБА_5 була уповноважена вчиняти нотаріальні дії станом на 09.12.2008р. Це можливо довести шляхом дослідження в засіданні суду відповідних рішень Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Викладене свідчить, що заповіт від імені ОСОБА_3 від 09.12.2008 р. не було посвідчено у встановленому законом порядку та належною посадовою особою та перелічені порушення чинного в 2008 р. законодавства при складанні та посвідченні заповіту ОСОБА_3 є достатніми для визнання його нікчемним.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 березня 2020 року відкрито позовне провадження за правилами загального позовного провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відзив від відповідача до суду не надходив.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_6 на позовних вимогах наполягали , прохали суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 заперечував проти задоволення позову, вважав його необгрунтованим та прохав суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи до суду не з?явився, прохав суд розглядати справу у їх відсутність, надав пояснення , в яких вказав, що Рішенням №2 від 20.04.2006 року Першої сесії п?ятого скликання Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області секретарем ради було обрано ОСОБА_5 та на неї відповідно до рішення №3 від 20.04.2006 року Першої сесії п?ятого скликання Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області покладено обов?язки секретаря виконавчого комітету Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області , які затверджені рішенням сесії. Згідно посадових обов?язків секретар виконавчого комітету забезпечує виконання нотаріальних дій.

Дійсно, 09.12.2008 року секретар Новояковлівської сільської ради ОСОБА_5 склала заповіт від імені громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: с.Новояковлівка, Оріхівського району, Запорізької області, що мешкала за адресою: АДРЕСА_1 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Порядку посвідчення заповітів та довіреностей текст заповіту було записано зі слів заповідача ОСОБА_3 та прочитано нею вголос, підписано особисто заповідачем ОСОБА_3 у присутності секретаря ради ОСОБА_5 . Особу заповідача ОСОБА_3 встановлено на підставі паспортного документу , який записано в «Журналі реєстрації нотаріальних дій Новояковлівської сільської ради. Ідентичний підпис заповідача ОСОБА_3 наявний Журналі реєстрації нотаріальних дій. Запис в Журналі зроблений також 9.12.2008 р. після складення і посвідчення заповіту. 17.12.2008 р. заповіт внесено в Спадковий реєстр ( № витягу 1783871 1, № у Спадковому реєстрі 46066534),відповідно до п.24 Порядку «Відомості про посвідчені заповіти підлягають внесенню до Спадкового реєстру в установленому Мінюстом порядку». « Для посвідчення заповіту від заповідача не вимагається подання документів, які підтверджують його право на майно, що заповідається» відповідно п. 19 Порядку. Тобто, не вимагається зазначати власника земельних ділянок (паїв), місцезнаходження ділянки та реквізити Державних актів. Дописки з метою викривлення первісного змісту заповіту, зокрема, абзац ОСОБА_2 в рівних частинах» не робилися. Текст заповіту записувався на комп?ютері , вставити дописки просто фізично не можливо, для цього може бути проведена експертиза. В заповіті, згідно Порядку, не зазначається номер та дата рішенні Виконавчого комітету, яким секретар виконавчого комітету уповноважується вчиняти нотаріальні дії. Також вказані допущені помилки в посвідчувальному написі мають технічний характер. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про нотаріат» -Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії». Щодо помилково дати(«23» жовтня) «пояснює, що в тексті посвідчувальних заповітів щонайменше один раз дата позначається словами , відповідно до п. 8 Порядку. Дата «9 грудня 2008 року» написано словами в заповіті зафіксована в Журналі та у Витягу про Спадковий реєстр, тобто тричі.

Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази та заперечення проти них, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 серія 1-ЖС/а.с.86/. Після її смерті відкрилась спадщина на все її майно, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги.

Відповідно до копії спадкової справи , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області з приводу оформлення спадщини після смерті матері./а.с.85-106/.

Як вбачається з копії спадкової справи, що існує заповіт, складений 09.12.2008 р. від імені ОСОБА_3 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області Нікітенко О.В. У вказаному заповіті наявне розпорядження нерухомим майном, згідно якому ОСОБА_3 :

-заповідає ОСОБА_2 земельну ділянку (пай) площею 7,46 га, розташований на території Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (державний акт на право приватної власності на землю серії ІП-ЗП № 023296);

-заповідає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках земельну ділянку (пай) площею 7,45 га, розташований на території Новояковлівської січьської ради Оріхівського району Запорізької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 135483)./а..с.86 зв./

Позивач вважає заповіт нікчемним з вищевказаних у позові обставин.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За загальним правилом, судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні

правочини якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України(частина третя статті 1247 ЦК України).

Згідно із статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Позивач у якості підстав визнання заповіту нікчемним посилається виключно на порушення встановленим законом порядком вчинення таких дій, а волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Неодноразово у судовому засіданні представник позивача наголошував на тому, що заповіт від імені ОСОБА_3 від 09.12.2008 р. не було посвідчено у встановленому законом порядку та належною посадовою особою.

Судом встановлено, що Рішенням №2 від 20.04.2006 року Першої сесії п?ятого скликання Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області секретарем ради було обрано ОСОБА_5 /а.с.73/

Відповідно до рішення №3 від 20.04.2006 року Першої сесії п?ятого скликання Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області покладено обов?язки секретаря виконавчого комітету Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області , які затверджені рішенням сесії на ОСОБА_5 /а.с.74/.

Згідно обов?язків секретаря виконавчого комітету Новояковлівської сільської ради Оріхівського району на секретаря покладені обов?язки щодо виконання нотаріальних дій/а.с.72/.

Суд вважає, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання (с. Новояковлівка Оріхівського району Запорізької області,9 грудня 2008 року), уповноваженою особою- секретарем Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Нікітенко О.В. в приміщенні сільської ради встановила особу заповідача, перевірила його дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України та посвідчила особистий підпис на заповіті. Відповідно до Порядку посвідчення заповітів та довіреностей текст заповіту було записано зі слів заповідача ОСОБА_3 та прочитано нею вголос, підписано особисто заповідачем ОСОБА_3 у присутності секретаря ради ОСОБА_5 . Особу заповідача ОСОБА_3 встановлено на підставі паспортного документу , який записано в «Журналі реєстрації нотаріальних дій Новояковлівської сільської ради. Ідентичний підпис заповідача ОСОБА_3 наявний Журналі реєстрації нотаріальних дій. Запис в Журналі зроблений також 9.12.2008 р. після складення і посвідчення заповіту. 17.12.2008 р. заповіт внесено в Спадковий реєстр ( № витягу 1783871 1, № у Спадковому реєстрі 46066534) а.с.75/.

Помилкове зазначення у заповіті дати його складання ( «23» жовтня) датою його складання його власноручного підписання заповідачем («9 грудня»), зазначеним секретарем у посвідчувальному написі, за встановлених у цій справі обставин, не впливає на волевиявлення заповідача щодо розпорядження власним майном та не свідчить про нікчемність вчиненого правочину, оскільки за своїм змістом фактично є технічною помилкою, допущеною особою (секретарем), яка склала заповіт за допомогою технічних засобів. Тим паче в тексті посвідчувального заповіту один раз дата «9 грудня 2008 року» написано словами в заповіті та зафіксована в Журналі та у Витягу про Спадковий реєстр.

Позивачем наголошувалося у позові про те, що в заповіті не прокреслені не заповнені до кінця рядки та не прокреслені інші вільні місця, і це дає підстави вважати, що після посвідчення до заповіту вносились дописки з метою викривити його первісний зміст. У судовому засіданні ні позивачем, ні його представником жодного доказу на підтвердження що після посвідчення до заповіту вносились дописки не надавалось.

У позові позивач спочатку вказує, що заповіт повинно визнати недійсним, так як при його складанні та посвідченні не було додержано встановленої законом форми угоди, зокрема не було посвідчено уповноваженою особою. Потім вказав, що заповіт від 09.12.2008 року належить визнати нікчемним, та як при його складанні та посвідченні було порушено встановлений законом порядок вчинення таких дій, а волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами»

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що «для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України».

Отже у цій справі позивач у якості підстав визнання заповіту нікчемним посилається виключно на недотримання форми і порядку під час посвідчення заповіту та посвідчення заповіту відбулося не уповноваженою особою.

Судом встановлено, що заповіт ОСОБА_3 відповідає її внутрішній волі, підписаний власноручно, а підстави , які вказані позивачем щодо нікчемності заповіту, не свідчить про нікчемність заповіту та не впливає на дійсність волевиявлення заповідача щодо розпорядження належним їй на праві власності майном.

Отже, належних та допустимих доказів про визнання заповіту нікчемним позивачем суду надано не було. Суд вважає, що було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії. Позивачем не доведено допущення порушень посвідчення заповіту.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 279, 353,354 ЦПК України, ст.ст.202,203,205,1241,1307,1247,1233,1251,1252,1257 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про визнання заповіту нікчемним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 18 вересня 2020 року.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області Н.В.Фісун