Справа №295/4827/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Вольській К.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

встановив:

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся в суд з даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 20.09.2010 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 30,00 % на рік на сум залишку заборгованості з кінцевим строком повернення, що відповідає строку картки. У зв`язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами строку погашення кредиту та сплати відсотків, станом на 28.02.2019 року утворилась заборгованість в сумі 11 742,53 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 1704,55 грн., заборгованість за відсотками - 7602,93 грн., пеня - 1399,69 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 535,36 грн., яку позивач просить стягнути, відшкодувати судові витрати.

Заочним рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2019 року позов задоволено.

За наслідком судового розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення ухвалою суду 18.12.2019 року рішення скасоване, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно ухвали суду від 05.03.2020 року вирішено питання про об`єднання в одне провадження із первісним позовом вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору кредиту недійсним, розгляд справи призначено в загальному провадженні.

В обгрунтування своїх вимог за зустрічним позовом позивач вказує на ту обставину, що на момент укладення договору кредиту він був неповнолітнім, у зв`язку з чим відповідний правочин підлягає визнанню недійсним як вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності.

Представником позивача подано відзив на зустрічний позов із запереченнями щодо підстав для його задоволення, а також заяву про застосування строків позовної давності до вказаних вимог.

В судове засідання представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутності.

Відповідач за первісним позовом просив відмовити у задоволенні вимог банку, задовольнити зустрічний позов.

Судом встановлено, що 20.08.2010 року між позивачем та відповідачем, який на час вчинення правочину був неповнолітнім, укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Сторони погодили базову відсоткову ставку на рівні 2,5 відсотків на місяць (розраховується на залишок заборгованості виходячи з 360 днів на рік), умови застосування штрафних санкцій - пені та штрафу.

Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості розраховується як пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) - базова відсоткова ставка за договором / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості за кредитом, але не менше 30 грн. на місяць та нараховується 1 раз на місяць.

Штраф нараховується при виникненні заборгованості понад 30 днів та визначається: 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом.

Вказані обставини підтверджено дослідженими судом письмовими доказами: заявою клієнта (а.с.7), довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» з проставленим підписом позичальника (а.с.8).

Відповідно до ч.ч 1. 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У частинах першій, другій статті 222 ЦК України передбачено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Згідно частини першої статті 221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року у справі № 607/4359/15-ц (провадження № 61-29442св18) зазначено, що: «відповідно до статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього кодексу. Вказаний правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Частиною першою статті 221 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні».

Тлумачення статті 222 ЦК України свідчить, що: правочин який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника конструюється як оспорюваний; правочин, який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, може бути схвалений; схвалення правочину, вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, має місце, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні правочину. Тобто схвалення правочину припускається, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник довідавшись про правочин не заявили претензію іншій стороні; по своїй суті схвалення правочину виключає можливість задоволення позову про визнання правочину вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника недійсним.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позов на уточнююче запитання суду повідомив, що батьки не заперечували з приводу отримання та використання ним кредитних коштів.

Судом не отримано інших доказів, які підтверджують, що батьки особи, дізнавшись про вчинення правочину, протягом одного місяця заявили претензії банку; а також що оспорюваним правочином порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду з позовом про визнання оспорюваного правочину недійсним.

За таких умов, суд не вбачає підстав для визнання договору недійсним.

Як зазначалось вище, сторонами в належній формі укладено кредитний договір, погоджено умови у вигляді прав та обов`зків сторін.

У зв`язку з порушенням відповідачем обумовленого сторонами графіку погашення кредиту станом на 28.02.2019 року утворилась заборгованість зі сплати тіла кредиту в сумі 1704,55 грн.

Крім того, позичальником допущене прострочення виконання зобов`язань зі сплати відсотків.

При визначенні загального розміру такої заборгованості суд не може в повному обсязі погодитись з наданими позивачем розрахунком заборгованості на підтвердженні відповідних обставин.

Так, відповідачем періодично здійснювалось погашення заборгованості за кредитом, в період з 31.01.2018 року сума заборгованості за тілом кредиту визначалась на рівні 1704,55 грн. та не змінювалась протягом наступного часу. Загальний розмір заборгованості за відсотками станом на 31.01.2018 року становив 2008,22 грн.

З огляду на суму заборгованості за кредитом (1704,55 грн.) та відсотками (2008,22 грн.) станом на вищевказаний період, строк використання коштів в період з 31.01.2018 року по 28.02.2019 року (кінцевий строк обмежено позивачем), сума заборгованості за відсотками становитиме: 1704,55 грн. * 43,20 % * 388 (дні строк використання коштів) / 360 / 100 + 2008,22 = 2790,99 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

У відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, вимога про стягнення визначених судом сум заборгованості підлягає до задоволення.

За положеннями ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статі 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як зауважувалось вище, відповідачем допущено порушення умов виконання зобов`язання, у кредитора виникло право на стягнення неустойки відповідно до змісту укладеного договору.

Згідно зі ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи, що розмір пені, є значним, суд, керуючись принципом виваженості, вважає необхідним зменшити розмір неустойки, визначивши його на рівні: пеня - 100,00 грн., штраф (фіксована частина) - 100,00 грн., штраф (процентна складова) - 100,00 грн.

Суд задовольняє також позов у відповідній частині.

У відповідності до ст. 141 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20.08.2010 року, що утворилась станом на 28.02.2019 року, в сумі 4795,54 грн., з них: заборгованість за кредитом - 1704,55 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 2790,99 грн., пеня - 100,00 грн., штраф (фіксована частина) - 100,00 грн., штраф (процентна складова) - 100,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 784,08 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне текст судового рішення буде виготовлено 18.09.2020 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов