Справа № 442/2067/19 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/568/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю:представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стебницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2019 року зобов`язано виконавчий комітет Стебницької міської ради внести зміни до договору найму жилого приміщення-квартири АДРЕСА_1 , яким визначити наймачем даної квартири ОСОБА_1 .

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що квартира АДРЕСА_2 була надана його батькові ОСОБА_5 та членам його сім`ї: ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_3 - дочка, ОСОБА_1 - син, на підставі рішення виконавчого комітету Стебницької міської ради і 01.07.1971 року був укладений договір найму житлового приміщення з ОСОБА_5 як з основним квартиронаймачем.

Також посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_5 помер, на час смерті батька в квартирі залишилися зареєстровані такі особи : ОСОБА_1 , - позивач, ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) - 1965 року народження, ОСОБА_4 -1985 року народження, ОСОБА_9 -1987 року народження .

Вказує, що на даний час у спірній квартирі проживає її мати ОСОБА_6 , яка відала їй та її сім`ї для проживання кімнату у АДРЕСА_3 .

Також зазначає, що ні вона, ні її матір не була повідомлена про розгляд справи, внаслідок чого вони були позбавлені можливості захистити свої права.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2019 року скасувати та закрити провадження по справі.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, 26 серпня 2020 року подала заяву про чергове відкладення розгляду справи через карантинні заходи.

Зазначене клопотання колегією суддів відхилено як необґрунтоване, оскільки адаптивний карантин який встановлений в Україні до 31 жовтня 2020 року не є перешкодою для прибуття в суд.

Колегія суддів вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушує положення ЦПК України (ст.371) та п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного стоку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 01 липня 1971 виконавчим комітетом Стебницької міської ради ОСОБА_5 , сім`я якого складається з 4-х чоловік ( ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_3 - донька, ОСОБА_1 - син), було видано ордер №417, на квартиру АДРЕСА_4 . Укладено договір найму жилого приміщення в будинках ЖКВ калійного комбінату.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Згідно довідки КП ДП «Стебниккомунсервіс» № 343, від 18 лютого 2019 ОСОБА_1 проживає і прописаний в АДРЕСА_5 . Склад сім`ї: сестра - ОСОБА_3 , 1965 року народження, племінник - ОСОБА_4 , 1985 року народження, дочка племінника ОСОБА_10 , 2008 року народження.

Згідно актів КП ДП «Стебниккомунсервіс» ( №84, від 23.06.2017, №57 від 24.04.2017, №25 від 20.02.2017, від 30.02.2012, №16 від 15.04.2011 ) встановлено, що у спірній квартирі проживає лише ОСОБА_1 та його мама ОСОБА_6 . Інші члени родини, а саме: ОСОБА_3 , 1965 року народження, ОСОБА_9 1987 року народження, ОСОБА_3 , 1965 року народження, ОСОБА_9 , 1987 року народження, ОСОБА_11 , 2010 року народження, ОСОБА_4 , 1985 року народження, ОСОБА_12 , 2008 року народження не проживають більше 10 років.

31 січня 2019 за №120 листом Стебницька міська рада повідомила, що комісія при виконкомі з житлових питань дійшла висновку про неможливість задоволення заяви про визнання ОСОБА_1 квартиронаймачем у зв`язку з відсутністю погодження від інших осіб зареєстрованих за даною адресою.

Відповідно ст.61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством,установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Згідно ст. 63 Житлового кодексу Української РСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення.

Частина 1 та 2 статті 106 ЖК Української РСР визначає, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Таким чином, судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживає і користується як член родини особи, якій видано ордер на зайняття приміщення спірною квартирою, однак такий помер, не має у власності або користування іншого житла, а тому, виходячи зі змісту ст. 47 Конституції України, ч. 1 ст. 64, ч. 2 ст. 65, ст. 106 ЖК Української РСР, за період більш 10 років, набув право на користування спірної квартирою, а тому заявлені ним позовні вимоги щодо зобов`язати відповідача - виконавчий комітет Стебницької міської ради внести зміни до договору найму жилого приміщення-квартири АДРЕСА_1 , яким визначити наймачем даної квартири саме його, підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.