Справа № 450/1958/19 Провадження № 2/450/376/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача ВЧ НОМЕР_1 Терешко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пустомити справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про (предмет позову): стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_3 ) 2763,61 грн. (дві тисячі сімсот шістдесят три гривні 61 копійок) різниці в заробітку за період з жовтня 2017 року по січень 2018 року включно; судові витрати покласти на відповідача,

Підстава позову (позиція позивача): З 21 липня 2003 року ОСОБА_1 працювала на посаді лаборанта медичного пункту військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . 18 листопада 2016 року згідно Наказу № 266 позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року визнано незаконним звільнення з посади лаборанта медичного пункту військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 з 18.11.2016 року та присуджено стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12416, 61 грн. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.06.2017 року було змінено рішення в частині стягнення розміру заробітку за час вимушеного прогулу та вирішено стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7810, 61 грн. Станом на 01.03.2017 року позивача не поновлено на посаді, а тому вимушений прогул триває. За період з 01.03.2017 року по 01.08.2017 року позивачем було отримано допомогу по безробіттю в сумі 14 514, 63 грн., отже стягненню підлягає сума 7 852, 95 грн. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 березня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 7852 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят дві) грн. 95 коп. середнього заробітку за час затримки, в період з 01.03.2017 року по 01.08.2017 року. Станом на жовтень 2017 року позивача не поновлено на посаді, а тому вимушений прогул триває. За період з жовтня 2017 по січень 2018 року позивачем було отримано допомогу по безробіттю в сумі 15 882, 04 грн., отже стягненню підлягає сума 2 763, 61 грн.

Позиція відповідача: позовні вимоги заперечив. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю, оскільки рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.02.2017 року у справі №450/3233/16-ц, зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.06.2017 року, визнано незаконним та скасовано наказ № 266 від 18.11.2016 року по військовій частині НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 з посади лаборанта медичного пункту військової частини НОМЕР_1 підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату, поновлено ОСОБА_1 на посаді лаборанта медичного пункту військової частини НОМЕР_1 . На підставі даного рішення у позивача виникло право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. На думку відповідача, позовні вимоги заявлені безпідставно, оскільки позивач скористався своїм правом на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.11.2016 року по вересень 2017 року, тобто за десять місяців. Таким чином позивачем нібито порушено вимоги ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, згідно якої при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.
10.06.2019 року ухвала суду про відкриття провадження у справі; 12.07.2019 р. відзив відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 ; 02.10.2019 року відповідь позивача на відзив.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.
З 21 липня 2003 року ОСОБА_1 працювала на посаді лаборанта медичного пункту військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . 18 листопада 2016 року згідно Наказу № 266 позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.02.2017 року, визнано незаконним та скасовано наказ № 266 від 18.11.2016 року по військовій частині НОМЕР_1 с. Липники, Пустомитівського району, Львівської області про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посади лаборанта медичного пункту військової частини НОМЕР_1 с. Липники, Пустомитівського району, Львівської області за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України по скороченню штатів; поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді лаборанта медичного пункту військової частини НОМЕР_1 с. Липники, Пустомитівського району Львівської області з 18.11.2016 року; стягнути з військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12416,82 гривень; стягнуто з військової частини НОМЕР_1 с. Липники, Пустомитівського району Львівської області в дохід держави 640,00 грн. судового збору.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу стягнуто за період з 18.11.2016 року по 28.02.2017 року, з розрахунком середньоденного заробітку 219,29 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Представниками сторін в судовому засіданні визнано те, що вищевказане рішення Апеляційним судом Львівської області змінено в частині стягнення суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В решті рішення суду залишено без змін.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 березня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 7852 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят дві) грн. 95 коп. середнього заробітку за час затримки, в період з 01.03.2017 року по 01.08.2017 року. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 в дохід держави 640,00 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду (справа № 450/2279/17) від 12.02.2019 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.03.2018 року без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995 року порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто що передують дню звільнення працівника, яке згодом визнано незаконним.

Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно п.8 обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Час вимушеного прогулу позивача становить з жовтня 2017 року по січень 2018 року включно. У зазначеному проміжку часу було 85 робочих днів.

Середньоденний заробіток ОСОБА_1 визначений рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.02.2017 року, а тому дана обставина не підлягає доказуванню згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, для того, щоб обрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 необхідно помножити її середньоденний заробіток за два місяці, які передували незаконному звільненню, тобто 219,29 грн., на кількість робочих днів у періоді вимушеного прогулу, тобто на 85 днів, що становить 18 639,65 грн.

Відповідно до п.32 постанови ПВСУ №9 від 06 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи(одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована, як безробітна в Пустомитівському РЦЗ з жовтня 2017 року, сума нарахувань за період з жовтня 2017 по січень 2018 року становить 15 882,04 грн.

Вказана сума, яку позивач отримала як допомогу по безробіттю, підлягає зарахуванню при визначенні оплати за час вимушеного прогулу, що становить 2 763,61 грн. (18 639,65 грн. 15 882,04 грн.)

На підставі наведеного, беручи до уваги те, що позивача поновлено на роботі рішенням суду, однак на момент звернення до суду таке невиконане, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підставні та знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 12, 13, 76-82, 259, 263- 268 ЦПК України, ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995 року, ст. 232 КЗпП України, суд, -

ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволити повністю.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_3 ) 2763,61 грн. ( дві тисячі сімсот шістдесят три гривні 61 копійок) різниці в заробітку за період з жовтня 2017 року по січень 2018 року включно.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 в дохід держави 768, 40 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 20.01.2020 року.

СуддяЄ. О. Данилів