Справа № 464/698/20 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/1889/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року, в якій ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 28 травня 2020 року виправлено описку, постановлену в складі головуючого судді Рудакова І.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

06 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов та позовну заяву про поділ спільного майна подружжя в порядку ст. 193 ЦПК України (зустрічний позов).

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя до спільного розгляду із первісним позовом у справі № 464/6525/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Передано зустрічний позов у канцелярію суду для автоматизованого розподілу справи згідно зі ст. 33 ЦПК України.

Задоволено частково клопотання відповідача ОСОБА_1 про надання строку для примирення. Надано сторонам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двомісячний строк для примирення, відмовивши у більш тривалому терміні.

Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, до закінчення призначеного судом строку для примирення.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року виправлено допущену судом в ухвалі Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року описку та ухвалено вважати правильним замість речення «Передати зустрічний позов в канцелярію суду для автоматизованого розподілу справи згідно зі ст. 33 ЦПК України» речення «Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя повернути позивачу».

Не погоджуючись з ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя до спільного розгляду із первісним позовом у справі № 464/6525/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, у якій ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2020 рокувиправлено описку, таку в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає про часткову незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Зазначає, що судом не було повно і всебічно з`ясовано обставини, на які посилався відповідач як на підставу своїх вимог, не були дослідженні докази, на які покликався відповідач та які просив витребувати.

Вважає, що оскаржувана ухвала від 28 травня 2020 року підлягає скасуванню в частині відмови в прийнятті зустрічного позову про поділ майна подружжя до спільного розгляду з первісним позовом у справі №464/6524/19 про розірвання шлюбу у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали у вищезазначеній частині. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуто його клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними заходами, і таким чином, питання про прийняття до сумісного розгляду із позовом про розірвання шлюбу позову про поділ майна подружжя розглядалось за його відсутності.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спірні правовідносини як по позову про розірвання шлюбу, так і по зустрічному позову - про поділ майна подружжя регулюються одним і тим же розділом ІІ Сімейного Кодексу України, який у главі 8 визначає «Право спільної сумісної власності подружжя», а у главі 11 «Припинення шлюбу». А відтак,правовідносини, які виникли між сторонами, як по первісному, так і по зустрічному позову є однорідними та регулюються однорідними нормами матеріального права, і до них застосовується однорідна судова практика.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року в частині відмови у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя до спільного розгляду із первісним позовом у справі №464/6525/19 про розірвання шлюбу та ухвалити нове рішення, яким прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно із ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається ухвала про повернення позовної заяви, відповідно до вимог ст.ст. 368, 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позовній заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що є предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючиправосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно п.п. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Встановлено, що у грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Підготовче засідання призначено на 27 лютого 2020 року. Разом з тим, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогамст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4ст.178ЦПК України одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач повинен надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8ст. 178 ЦПК України).

06 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов та позовну заяву про поділ спільного майна подружжя в порядку ст. 193 ЦПК України (зустрічний позов).

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя до спільного розгляду із первісним позовом у справі № 464/6525/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Передано зустрічний позов у канцелярію суду для автоматизованого розподілу справи згідно зі ст. 33 ЦПК України.

Разом з тим, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року виправлено допущену судом в ухвалі Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року описку щодо передачі зустрічного позову в канцелярію суду для автоматизованого розподілу справи та ухвалено вважати правильним замість речення «Передати зустрічний позов в канцелярію суду для автоматизованого розподілу справи згідно зі ст. 33 ЦПК України» речення «Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя повернути позивачу».

Відмовляючи у прийнятті до спільного розгляду та повертаючи зустрічний позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, не є однорідними між собою, їх спільний розгляд є недоцільним, так як стосуються різних предметів спору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом.

За приписами ч. 2 ст. 193 ЦПК України умовами прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом є:

1) взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин;

2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Як вбачається із ст. 193 ЦПК України, прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Так,суд привирішенні питаннящодо прийняттядо розглядузустрічного позовуповинен виходитиз того,що наявністьпідстав,передбачених закономяк умовиприйняття зустрічногопозову,свідчать пронаявність певногозв`язкуміж первісноюі зустрічноювимогами.Відсутність такогозв`язкуне виправдалаб можливістьспільного розгляду цих вимог в одному процесі.

Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

У ч. 1 ст. 69 СК Українивизначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" за N 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що при вирішенні питання щодо можливості розгляду у процесі про розірвання шлюбу вимоги про поділ спільного майна подружжя судам слід мати на увазі, що у випадках, коли такий поділ зачіпає інтереси третіх осіб (наприклад, коли майно є власністю селянського (фермерського) господарства, іншого суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи, до складу співзасновників яких, крім подружжя та їхніх неповнолітніх дітей, входять і інші особи, або власністю житлово-будівельного чи іншого кооперативу, член якого ще не повністю вніс свій пайовий внесок, у зв`язку з чим не набув права власності на відповідне майно, виділене йому кооперативом у користування), суду належить обговорити питання про виділення цієї вимоги у самостійне провадження в порядку ст. 126 ЦПК.

Судом встановлено, що у первісному позові позивач ОСОБА_2 просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 .

З позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_1 вбачається, що він просить суд поділити спільне майно подружжя, визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Із аналізу первісного позову про розірвання шлюбу та зустрічного позовупро поділ майна подружжя вбачається, що хоч правовідносини, які виникли між сторонами і регулюються Сімейним Кодексом України, однак можуть бути розглянуті окремо незалежно одна від іншої, оскільки дані позови не є взаємопов`язані і задоволення зустрічного позову жодним чином не впливає на задоволення первісного позову. При цьому спільний розгляд таких позовних вимог є недоцільним, адже при розгляді позову про поділ майна подружжя істотно розширюється предмет доказування та може виникнути необхідність залучення нових учасників процесу, що призведе до затягування розгляду справи про розірвання шлюбу.

А відтак, висновки суду першої інстанції про те, що у прийнятті зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом слід відмовити та повернути таку заявнику - є вірними та такими, що відповідають як нормам матеріального, так і нормам процесуального права.

Згідно абзацу другого частини2 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, відсутність учасника справи при постановленні оскаржуваної ухвали не призвела до неправильного вирішення справи, а відтак колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги слід відхилити.

За умовами статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин 1 та 2 статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Разом з тим, колегія суддів звертає вагу на те, що поданий ОСОБА_1 зустрічний позов був помилково зареєстрований судом як справа і такому присвоєно новий єдиний унікальний номер судової справи №464/698/20, в той час як згідно п.5 розділу ІІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом ДСА України від 20.08.2019 року №814 підлягав реєстрації в АСДС і передачі на розгляд відповідно до Положення про АСДС. Згідно п.п.10 п.21 розділу VIII Положення про АСДС, затвердженої рішенням РСУ від 26.11.2010 року №30 із внесеними змінами та доповненнями, зустрічний позов щодо предмета спору у судовій справі, у якій відкрито провадження передається раніше визначеному складу суду, а не присвоюється такому новий Єдиний унікальний номер судової справи, як було здійснено в даному випадку, що в подальшому призвело до неправильного формування справи.

Однак, оскаржувана ухвала не може бути скасована з цих підстав, оскільки стаття 376 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для скасування судового рішення і така підстава у цьому переліку відсутня.

Колегія суддів наголошує на тому, що невірно проведена реєстрація зустрічної позовної заяви про поділ майна подружжя не призвела до неправильного вирішення питання, а допущені при реєстрації заяви та формуванні справи помилки можуть бути усунуті у передбачений законом спосіб судом першої інстанції.

Згідно зст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вказане, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги, які зводяться до власного тлумачення стороною відповідача доцільності спільного розгляду позовів про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального чи матеріального права. Тому таку слід залишити без задоволення.

Ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.Повний текст даного судового рішення складено 18 вересня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384, 390, 393 ЦПК України, колегіясуддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року,в якій ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2020 року виправлено описку - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.