Справа № 183/4152/17
№ 2/183/1575/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Союз-Дніпро», ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору поруки,

за участю:

представника позивача ОСОБА_5 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 ,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 січня 2017 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 174/17, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 31055,40 грн., строком на 36 місяців, починаючи з 30 січня 2017 року по 29 січня 2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.30 % щомісячно на залишок заборгованості. Однак відповідач порушила умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків по ньому у встановленні договором терміни, у зв`язку з цим станом на 15 серпня 2017 року сума заборгованості відповідача складає 55383 (п`ятдесят п`ять тисяч триста вісімдесят три) грн. 88 коп., з якої: 31055,40 грн. заборгованість за кредитом, 24328,48 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Крім того, в якості забезпечення виконання зобов`язань боржника ОСОБА_1 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків і сум штрафних санкцій, між позивачем, з одного боку та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з іншого боку, було укладено договір поруки № 174/17 від 30 січня 2017 року.

Суму заборгованості за кредитним договором КС «Союз-Дніпро» просила стягнути в солідарному порядку.

Ухвалою суду від 31 серпня 2017 року відкрите провадження по справі (т.1, а.с. 22).

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року позов КС «Союз-Дніпро» задоволено (т.1, а.с. 64-66).

Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року заочне рішення скасоване, розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні (т.1, а.с. 145-146).

18 листопада 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до Кредитної спілки «Союз-Дніпро», ОСОБА_1 , визначивши ОСОБА_2 третьою особо, в якому просив суд визнати недійсним договір поруки № 174/17 від 30.01.2017 року з підстав з підстав його невідповідності вимогам ст. 203 ЦК України, наполягав на тому, що договір поруки ним не підписувався, останній підроблений та підписаний від його імені іншою особою.

При цьому відповідач звертає увагу на те, що про наявність винесеного заочного рішення йому нічого не було відомо, однак під час відчуження транспортного засобу, яке належить йому на праві власності, йому стало відомо, що транспортний засіб перебуває у розшуку з 22.04.2019 року, тому він погасив заборгованість в рамках виконавчого провадження, з метою збереження свого майна.

Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року зазначені позови об`єднані в одне провадження (т.1, а.с. 170-171).

У відзиві на основний позов ОСОБА_3 наполягав на тому, що не підписував договір поруки, просив відмовити у задоволенні позову КС «Союз-Дніпро» до нього (т.1, а.с. 175-176).

Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу (т.1, а.с. 190-191), провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року провадження по справі поновлено для відібрання вільних зразків почерку ОСОБА_3 (т.1, а.с. 204-205).

Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року витребувано з КС «Союз-Дніпро» оригінал договору поруки № 174/17 від 30 січня 2017 року (т.1, а.с. 222-223).

Ухвалою суду від 04 червня 2020 року закінчене підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті (т.2, а.с. 9-10).

В судовому засіданні представник позивача просила відмовити відповідачеві у задоволенні зустрічного позову, пояснивши при цьому, що оригінал договору поруки, який оскаржується ним, не можливо надати до суду, в зв`язку з його втратою при пересилці з головного управління на Перещепинстке відділення кредитної спілки, провадження по їх позову вважала за необхідне закрити, в зв`язку з виконанням рішення. Підстави підтримувати свій позов та повторно стягувати заборгованість за кредитним договором у позивача відсутні.

В судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні зустрічного позову, надавши пояснення по суті, викладені у позові.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 30 січня 2017 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 174/17, на підставі якого КС «Союз-Дніпро» надав позичальнику кредит у розмірі 31055,40 грн., строком на 36 місяців, починаючи з 30 січня 2017 року по 29 січня 2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.30 % щомісячно на залишок заборгованості (а.с. 5-6).

Правовідносини щодо кредитного зобов`язання врегульовані главою 71 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порушення умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконувала, допустила прострочення повернення кредиту і сплату відсотків за його користування, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем.

На підтвердження наявності заборгованості суду надано розрахунок станом на 15.08.2017 року, у відповідності до якого сума заборгованості відповідача ОСОБА_7 складає 55383 (п`ятдесят п`ять тисяч триста вісімдесят три) грн. 88 коп., з якої: 31055,40 грн. заборгованість за кредитом, 24328,48 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с. 4).

Відповідач ОСОБА_7 при заочному розгляді справи, та після скасування заочного рішення суду від 27 березня 2018 року наявність заборгованості не спростовувала, як і не оспорювала розрахунок заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням викладеного, вбачається що невиконанням зобов`язання з повернення отриманого кредиту та відсотків у встановлений договором строк відповідачем порушено майнові права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду у серпні 2018 року.

За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Аналізуючи викладене суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення боргу з основного боржника, однак провадження по справі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Так, постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 27.02.2019 року відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 183/4152/17, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про солідарне стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КС «Союз-Дніпро» заборгованості у розмірі 55383,88 грн. (а.с. 102).

Постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 02.08.2019 року зазначене вище виконавче провадження закінчене, на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі (а.с. 110, 112).

Представник позивача в судовому засіданні після скасування заочного рішення позов підтримувала, однак під час судових дебатів вважала за необхідне закрити провадження по справі, оскільки на момент розгляду справи відсутній предмет спору, рішення суду про солідарне стягнення з ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КС «Союз-Дніпро» заборгованості у розмірі 55383,88 грн. виконане, підстав для повторного стягнення заборгованості у позивача не виникало.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження по справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд приходить до переконання про необхідність закриття провадження по справі за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи питання за зустрічним позовом ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки, суд виходить з наступного.

При подачі позову позивачем суду подано копію договору поруки від 30 січня 2017 року № 174/17 між позивачем, з однієї сторони, та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з другої сторони, у відповідності до якого останні прийняли на себе зобов`язання відповідати у повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_7 (а.с. 7).

Правовідносини, що виникли між кредитором і поручителем з приводу виконання зобов`язання, врегульовані наступними нормами закону.

У відповідності до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно з частинами 1-2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідач ОСОБА_3 наполягав, що ним не підписувався договір поруки, його підпис вважає підробленим.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься у статті 16 ЦК України.

Особа, права якої порушено може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним законом або договором. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини або інші способи захисту, що дозволяють відновити порушене право.

За положеннями статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Зазначений правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 16.12.2019 року у справі № 607/4911/16-ц.

Крім того, у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2019 у справі № 362/3810/16-ц, провадження № 61-816св19, зроблено висновок, що при оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити ефективне поновлення порушеного права.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем оскаржено укладений договір поруки від 30 січня 2017 року № 174/17 між позивачем, з однієї сторони, та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з другої сторони, у відповідності до якого останні прийняли на себе зобов`язання відповідати у повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_7 , однак таке оскарження позивачем відбулося після того, як він, як поручитель, сплатив суму боргу в рамках виконавчого провадження (а.с. 113).

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про порушення його законних прав, які б беззаперечно довели суду відсутність підпису на договорі поруки. Крім того, як пояснив в судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом, сторони основного зобов`язання та договору поруки являються між собою родичами, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 братом та сестрою, а ОСОБА_8 - їх матір`ю.

Позивач отримавши постанову про накладення арешту на його майно в рамках виконавчого провадження обрав для себе найбільш сприятливий спосіб захисту свого права та сплатив заборгованість за зобов`язаннями основного боржника, що не позбавляє ОСОБА_3 пред`явити вимогу до ОСОБА_7 про стягнення сплачених ним грошовий коштів.

Таким чином, у суду відсутні правові підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 .

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Закрити провадження по справі за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до Кредитної спілки «Союз-Дніпро», ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору поруки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.