Справа № 299/2975/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 вересня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

при секретарі МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/2975/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Виноградівського районного суду від 15 жовтня 2019 року, повний текст якого складено 15 жовтня 2019 року, головуючий суддя Леньо В.В., -

встановив:

18.09.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивуючи таким.

Позивачка з 22.10.1983 перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 . Під час шлюбу подружжя на підставі будівельного паспорта, виданого 25.01.1993, набуло у власність житловий будинок АДРЕСА_1 та на підставі Державного акта серії ЗК № 003-00303 на право приватної власності на землю, виданого Виноградівською міською радою на підставі рішення виконкому цієї ради від 24.12.1993 № 215, набуло у власність земельну ділянку площею 0,051 га за вказаною адресою.

16.08.2001 шлюб із ОСОБА_5 був розірваний, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є дітьми позивачки і ОСОБА_5 , вони подали заяви про прийняття спадщини після смерті батька та про видачу свідоцтва про право на спадщину, у чому Виноградівською держнотконторою їм було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на майно спадкодавця.

За час свого спільного життя подружжя ОСОБА_6 вважало житловий будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю, жодних суперечностей з цього приводу не було.

Позивачка з липня 2000 року живе і працює в Італії, питання про оформлення документів на майно та про його поділ нею відкладалося з об`єктивних причин, тим більше, що ОСОБА_5 за свого життя її право власності на частку в майні не заперечував.

Після смерті ОСОБА_5 виникла необхідність врегулювати майнові питання та встановити право власності позивачки на 1/2 частину спільного майна. На 27.08.2019 вартість будинку становить 86693,00 грн, на 02.09.2019 вартість земельної ділянки становить 229493,00 грн. Відповідно до положень ст.ст. 60, 61, 69, 70 СК України, ст.ст. 356, 368, 370, 372 ЦК України, позивачці належить половина майна, набутого колишнім подружжям під час шлюбу. Крім того, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ст. 1226 ЦК України).

Посилаючись на ці обставини, позивачка ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,051 га за цією ж адресою.

Рішенням Виноградівського районного суду від 15.10.2019 позов задоволено: визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності:

на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1 , загальна площа 44,6 кв. м, житлова площа 29,4 кв. м;

на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,051 га за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Державного акта серії ЗК № 003-00303 на право приватної власності на землю, виданого Виноградівською міською радою на підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради від 24.12.1993 № 215, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 123.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з того, що спірне нерухоме майно було набуте ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час їхнього шлюбу, є спільною сумісною власністю, в порядку поділу якої за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину цього майна.

ОСОБА_4 у порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України як особа, яка не брала участі у справі, в якій суд вирішив питання про її права та обов`язки, рішення суду оскаржила як незаконне. Доводи скарги зводяться до таких.

Спірний будинок був побудований у період з 2004 по 2011 роки під час шлюбу, який ОСОБА_4 і ОСОБА_5 уклали 14.10.2004, тобто, через тривалий час після розірвання 16.08.2001 шлюбу ОСОБА_5 із позивачкою. Під час шлюбу позивачки зі спадкодавцем були оформлені у 1993 році лише дозвільні документи на будівництво, а будинку не існувало.

ОСОБА_4 як дружина спадкодавця ОСОБА_5 не була залучена до участі в справі, чим були порушені її майнові та процесуальні права. Про рішення суду дізналася випадково.

Позивачка умисно не повідомила суд про дійсні обставини життя ОСОБА_5 і будівництва спірного житлового будинку.

Апелянт ОСОБА_4 просить рішення суду визнати нечинним і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляцію позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Свида В.І., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що ОСОБА_4 не може бути співвласником спірного будинку, оскільки не створювала це майно, яке, до того ж, не зареєстроване. Станом на момент укладення шлюбу між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 спірний будинок вже існував, що підтверджується розпискою ОСОБА_4 від 21.11.2004 про те, що будинок не входить до складу спільного сумісного майна нового подружжя.

Отже, до моменту розірвання шлюбу спірне майно належало на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_6 , а майнові права ОСОБА_4 не були порушені. Крім того, син спадкодавця ОСОБА_2 подавав позов про визнання права власності на майно ОСОБА_5 в порядку спадкування, де відповідачкою була і ОСОБА_4 як особа, якій належить право на 1/3 частину спадкового майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: апелянта ОСОБА_4 , яка свою скаргу підтримала, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Свиди В.І. та відповідача ОСОБА_2 , які апеляцію ОСОБА_4 не визнали, розглянувши справу за апеляцією за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав (ст. 4 ч. 1, ст. 19 ч. 1 ЦПК України), зазначене стосується як права на позов, так і права на апеляцію. Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів), ст. 12 ч.ч. 1, 4, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); особа зобов`язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1,ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Апелянт, подаючи в порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України скаргу, повинен довести наявність у нього права на її подання, наявність фактів і обставин, що свідчать про вирішення судом питання саме про його права і обов`язки, про порушення рішенням суду, ухваленим без залучення до участі в справі апелянта, його законних прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачаються такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються законодавчими нормами щодо права власності та спадкування.

22.10.1983 ОСОБА_5 і ОСОБА_8 уклали шлюб, у якому народилися: ІНФОРМАЦІЯ_3 донька ОСОБА_9 і ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_2 (а.с. 9, 11, 12, 14, 15, 17, 19).

Довідкою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 27.08.2019 № 758, виданою ОСОБА_1 , підтверджується, що житловий будинок в АДРЕСА_1 , загальною площею 44,6 кв. м, житловою площею 29,4 кв. м, будівництвом завершений, його вартість станом на серпень 2019 року становить 86693,00 грн, будинок рахується за ОСОБА_5 на підставі будівельного паспорта, виданого 25.01.1993, згідно архівних даних бюро станом на 01.01.2013 правовстановлюючі документи не оформлені (а.с. 25).

За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 права власності та інші речові права щодо цього будинку не зареєстровані (інформаційна довідка від 06.03.2020 № 203236127) (а.с. 115).

На підставі рішення виконкому Виноградівської міської ради від 24.12.1993 № 215 ОСОБА_5 був 04.04.1994 виданий Державний акт серії ЗК № 003-00303 на право приватної власності на землю на земельну ділянку площею 0,051 га за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 26).

Згідно з Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02.09.2019 № 1081/0/195-19 нормативна грошова оцінка цієї земельної ділянки становить 229493,56 грн, кадастровий номер ділянки не зареєстрований (а.с. 27).

16.08.2001 шлюб ОСОБА_5 і ОСОБА_1 був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 135 від 16.08.2001 (а.с. 18, 19).

14.10.2004 ОСОБА_5 і ОСОБА_7 уклали шлюб, що був зареєстрований у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Виноградівського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 146 (а.с. 65, 66, 67).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що Виноградівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Закарпатській області 03.07.2018 складено актовий запис № 185 (а.с. 16).

23.10.2018 Виноградівською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 277/2018 за спадкодавцем ОСОБА_5 та була зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 63191514 (а.с. 20, 91). Дані про заповіт ОСОБА_5 у справі відсутні.

Листом від 27.02.2019 № 72/01-16 Виноградівська держнотконтора повідомила ОСОБА_3 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві (а.с. 21).

Технічні паспорти на будинок АДРЕСА_1 виготовлялися КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» на замовлення як ОСОБА_4 (станом на 19.03.2019), так і ОСОБА_1 (станом на 20.08.2019) (а.с. 24-24, 81-83). В Технічному паспорті, виготовленому на замовлення як ОСОБА_4 , вказано рік спорудження будинку 2010-й (а.с. 83).

У справі міститься також копія розписки ОСОБА_10 від 21.11.2004 про те, що вона не буде претендувати «на будівництво, яке розпочав ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 (в разі сімейного розподілу)» (а.с. 116).

Рішенням Виноградівського районного суду від 13.02.2020, що набрало законної сили 17.03.2020, у справі № 299/3978/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування встановлено, зокрема, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його діти ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та дружина в другому шлюбі ОСОБА_4 (а.с. 119-121).

Право власності набувається відповідно до закону, це право є непорушним і підлягає захисту (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 86 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 2, 4, 12, 48, 49, 55 Закону України «Про власність», ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, Глава 29 ЦК України (2003 р.)). За загальним правилом, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю із презумпцією рівності часток кожного з подружжя у цьому праві в разі поділу майна (ст. 112 ЦК Української РСР (1963 р.), ст. 16 Закону України «Про власність», ст.ст. 22, 28 КШС України, ст.ст. 355, 368, 372 ЦК України (2003 р.), ст.ст. 60, 69, 70 СК України).

Земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями є садибою; у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом; земельна ділянка, на якій розміщений житловий будинок із відповідними господарськими будівлями та комунікаціями, є складовою садиби (ст.ст. 377, 381 ЦК України (2003 р.)).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця і той з подружжя, який його пережив (ст.ст. 1216, 1218, 1222, 1261 ЦК України).

Предметом позову в справі, що розглядається, є визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину належної до цього будинку земельної ділянки площею 0,051 га. Тобто, йдеться про спір щодо права власності на нерухоме майно, яке позивачка ОСОБА_1 вважає таким, що набуте нею під час шлюбу із ОСОБА_5 і з відповідних підстав ставить питання про визнання за нею права власності на це майно, тоді як апелянт ОСОБА_4 вважає це ж нерухоме майно таким, що фактично створене після розірвання шлюбу ОСОБА_5 із позивачкою, під час перебування останнього в шлюбі з нею, а відтак вказує на своє право спадкувати зазначене майно.

Під час апеляційного розгляду справи з урахуванням встановлених обставин відповідач ОСОБА_2 визнав, що саме з ОСОБА_4 існує спір щодо прав на житловий будинок АДРЕСА_1 з належною до нього земельною ділянкою, а представник позивачки адвокат Свида В.І. погодився з тим, що справа, яка розглядається, стосується цивільних прав, обов`язків та інтересів ОСОБА_4 як дружини, яка пережила ОСОБА_5 , та його спадкоємиці.

Сторонами в цивільному процесі є позивач особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Спір щодо права на спадкування, щодо спадкової маси тощо (спадковий спір) виникає саме між спадкоємцями, а спір щодо права власності на нерухомість (зокрема, на житловий будинок, правовстановлюючі документи щодо якого відсутні і права на який не зареєстровані встановленим порядком) виникає з особами, законних прав та інтересів він стосується, права яких таким визнанням прав на майно порушуються. Відповідачами у справі за позовом особи, яка вимагає визнання права власності на майно в порядку спадкування, є спадкоємці, які прийняли спадщину, відповідачами в справі за позовом про визнання права власності на нерухомість, в тому числі, таку, права на які наразі не зареєстровані, є вищевказані особи, які мають свої законні права та інтереси в такому спорі.

За таких умов, спір щодо права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з належною до нього земельною ділянкою безпосередньо стосується законних прав та інтересів ОСОБА_4 . Поза тим, питання щодо визнання права власності на нерухоме майно не може відповідно до закону вирішуватися без участі осіб, які ґрунтуючись на своїх законних правах та інтересах щодо цього майна заперечують визнання такого права, вказують на порушення їхніх прав тощо.

ОСОБА_4 як дружина, яка пережила ОСОБА_5 , та його спадкоємець не була залучена до участі в справі.

Суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, з належною повнотою не з`ясував та не перевірив обставин стосовно того, яким чином і щодо якого майна відбувалося спадкування за ОСОБА_5 , не з`ясував питання про коло спадкоємців тощо. Суд залишив поза увагою, що питання про право власності на спірне нерухоме майно не могло вирішуватися без урахування дійсних обставин щодо створення цього майна, руху майнових прав на нього, в тому числі, після смерті ОСОБА_5 , і, відповідно, без урахування прав і/або наявності чи відсутності конкретних дій осіб, які мають законні права та інтереси щодо спірного майна. Питання про майнові права, заявлені ОСОБА_1 , взаємопов`язане із питанням щодо відповідних прав ОСОБА_4 як спадкоємця ОСОБА_5 , яка, своєю чергою, права ОСОБА_1 на спірне майно наразі заперечує.

За приписами ЦПК України, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнати позов, пред`явити і підтримувати зустрічний позов, укласти мирову угоду тощо (ст. 12 ч. 3, ст.ст. 43, 49, 81, 193, 206, 207 ЦПК України). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про право на спадкування та про право власності на нерухомість, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти, що тягнуть у позивачки виникнення відповідних прав, мають правове значення лише якщо встановлені у справі, у якій є належний відповідач (відповідачі).

Визнання позову має правове значення, якщо зроблене належним відповідачем, суд у разі визнання відповідачем позову лише за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо ж визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 206 ч. 4 ЦПК України).

Зважаючи на обставини справи, визнання позову відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 43, 45) за відсутності одного з належних відповідачів ( ОСОБА_4 ) та без урахування дійсних обставин справи суперечить закону, порушує права інших осіб, тому необґрунтовано було прийняте судом і не могло тягти задоволення позову.

Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 12 ч. 5 п.п. 1, 3, 4, ст. 51 ч. 1, ст. 189 ч. 1 п.п. 1, 6, ст. 197 ч. 2 п.п. 4, 19, ст. 214 ч. 2 ЦПК України питання про участь у справі інших осіб (особи), прав і обов`язків яких (якої) стосується спір, не обговорив і не мав процесуальних підстав за відсутності всіх належних відповідачів (відповідача) для вирішення спору щодо сторін по суті, що, власне, і потягло наслідки, які випливають із положень ст. 352 ч. 1 ЦПК України.

Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення спору через пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, відсутність у справі належного відповідача, без якого про законність розв`язання спору не йдеться. Питання обґрунтованості позову по суті, його доведеності, наявності підстав для визнання відповідних прав, інші обставини наразі значення не мають.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції не мав законних підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з належною до нього земельною ділянкою і дійшов хибного висновку про можливість задоволення позову. ОСОБА_4 довела наявність у неї права на апеляційне оскарження рішення Виноградівського районного суду від 15.10.2019.

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад відповідачів у справі, розглядати підстави і вимоги позову, які не були предметом розгляду судом першої інстанції, виходити за межі пред`явлених вимог (ст. 13 ч. 1, ст. 23 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст. 184, ст.ст. 351, 352, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України). Тож на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені.

Відсутність у справі необхідного для вирішення спору відповідача, внаслідок чого має місце прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (ст. 367 ч. 4, ст. 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України).

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 3 п. 4 ЦПК України апеляцію, оскільки визнання за наслідками апеляційного розгляду справи рішення суду нечинним із призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції цивільним процесуальним законом не передбачено, слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, у позові відмовити з наведених вище процесуальних підстав внаслідок вирішення спору за відсутності належного відповідача.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, рішення Виноградівського районного суду від 15 жовтня 2019 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 17 вересня 2020 року.

Судді