Справа №443/720/20
Провадження №2-о/443/48/20
УХВАЛА

16 вересня 2020 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Павлів А.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами,

встановив:

Представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Шумською С.Я. 01.07.2020 подано до суду заяву про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Заявник у справі ОСОБА_1 громадянин Республіки Білорусь (а.с.9).

Провадження у справі не відкрито.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2020 автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Павліва А.І. для цього судового провадження.

Суд, вивчивши заяву та додані до неї документи, доходить такого висновку.

Так, відповідно до частини 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Однак, нормами Глави 6 ЦПК України, які передбачають порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не визначено правил підсудності з іноземним елементом.

Водночас, згідно з положеннями ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» (23 червня 2005 року № 2709-IV) встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Так, відповідно до частини 1 ст. 75 Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

У заяві представниця заявника в обґрунтування підсудності справи Жидачівському районному суду Львівської області покликається на пункти 6, 7 частини 1 ст. 76 зазначеного Закону. Однак, суд вважає такі обґрунтування помилковими, з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 1 ст. 76 Закону суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Суд зауважує, що ці пункти стосуються виключно позовного провадження, а подана представницею заявника заява про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами розглядається у порядку окремого провадження. Крім цього, подана заява як за своїм змістом, так і за своєю суттю не стосується питання спадкування. Більше того, у заяві не наведено жодних аргументів щодо юридичних наслідків встановлення факту, що має юридичне значення, які б пов`язувалися з питанням спадкування. Однією з підстав для подання заяви, як вбачається з її змісту, є допущена помилка у прізвищі матері (бабці заявника) при оформленні свідоцтва про народження батька заявника (яке викладене російською мовою ОСОБА_2 ). З аналізу свідоцтва про народження (а.с.5) вбачається, що дії щодо його складання (як і сама подія) мали місце не в Україні, а у Російській Федерації.

Суд звертає увагу на положення пункту 9 частини 1 ст. 76 Закону, згідно з якими суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України. Однак, на переконання суду, і у цьому випадку подана заява не пов`язана з викладеними у цій нормі обставинами.

Частиною 2 ст. 316 ЦПК України передбачено, що підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду.

Зі змісту цієї норми ЦПК України убачається, що, виключно за зверненням громадянина України, який проживає за її межами, Верховний Суд визначає підсудність справ про встановлення факту, що має юридичне значення.

Водночас, відповідно до частини 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону)

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності та зважаючи на те, що чинними нормами ЦПК України не передбачено наслідків недодержання правил підсудності іноземним елементом (іноземцем) при поданні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд вважає за доцільне застосувати до цих правовідносин аналогію закону норму частини 2 ст. 316 ЦПК України та надіслати справу до Верховного Суду з метою визначення її підсудності.

Керуючись статтями 10, 260, 261, 316, 496, 497 ЦПК України, статтями 75, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»,

постановив:

Справу №443/720/20 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами надіслати до Верховного Суду (вул.П.Орлика, 8, м. Київ, 01043) для визначення її підсудності.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя А.І. Павлів