Справа № 462/2138/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме, просить: визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділити у власність ОСОБА_1 Ѕ квартири АДРЕСА_1 , виділити у власність ОСОБА_2 Ѕ квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. та судовий збір.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що до Залізничного районного суду м. Львова подано позовну заяву про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18.07.2003 року. Від шлюбу у сторін є дві дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю (позивачем). Під час спільного сумісного проживання подружжя було придбано (за кредитні кошти) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВХ № 855632 від 15.08.2005 року. Станом на сьогодні вказана квартира належить на праві приватної власності відповідачу, що також підтверджується Витягом. Вартість даного житла відповідно до Договору купівлі-продажу квартири з розстроченнями платежу від 10.08.2015 року становить 16 480 грн. Окрім цього зазначає, що відповідач недобросовісно ставиться до своїх обов`язків передбачених законодавством щодо виховання та утримання неповнолітніх дітей, у зв`язку із чим позивачем оформлено звернення до суду щодо стягнення аліментів. Позивач пропонувала відповідачу здійснити добровільний, без звернення до суду поділ вказаного майна, однак не дійшли згоди у цьому питанні. Відтак позивач звернулася до суду та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.06.2020 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 71).

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 16.05.2019 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 18 липня 2003 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 1350.

Вищевказане рішення суду носить преюдиційний характер, а відтак вищевказані обставини доказуванню не підлягають в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Згідно копії Договору купівлі-продажу з розстроченням платежу від 10.08.2005 року вбачається, що під час спільного сумісного проживання, відповідач ОСОБА_2 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВХ № 855632 від 15.08.2005 року стверджується, що ОСОБА_2 на підставі вище вказаного договору набув у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ч. 1 ст. 66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що станом на час набуття у власність відповідачем ОСОБА_2 спірної квартири сторони проживали разом та перебували у зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, враховуючи набуття спірної квартири за час перебування у шлюбі та спільного проживання, дане майно є спільним майном подружжя, а тому, частки позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 у спільній сумісні власності - спірній квартирі, є рівними по 1/2 частині, оскільки судом не встановлено будь-якої домовленості чи шлюбного договору між ними.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Також відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

У відповідності до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди.

Що стосується вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, то суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як встановлено судом, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Яцишин Іваном Володимировичем укладено Договір-доручення від 12.02.2019 року про надання правової допомоги (а.с. 9). Окрім цього суду надано розрахунок розміру правової допомоги (а.с. 11), акт здавання-приймання робіт від 14.02.2019 року (а.с. 12), де зазначено, що розмір вартості наданої адвокатської допомоги складає 1 500 грн., що підтверджується також квитанцією про сплату послуг (а.с. 10).

Враховуючи наведене, а також те, що фактично понесені витрати позивача на правову допомогу складають 1 500 грн. з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 500 грн. витрат на правову допомогу.

Крім цього, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 139, ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 5 910 грн. суми судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову (а.с. 1, 2, 23, 24) та 1 200 грн. за проведення оцінки майна (а.с. 28).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя- задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділити у власність ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , виділити у власність ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 500 (одну тисячу п`ятсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 910 (п`ять тисяч дев`ятсот) грн. суми судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 200 (одну тисячу двісті) грн. витрат на проведення оцінки майна.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасник справи:

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя/підпис/ Н.М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: