Провадження №2/521/549/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05 березня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.,
при секретарі Феслер О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , як законного представника, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як законного представника, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Одеської міської ради про примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку,
08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк»переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов`язків Нового Кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору.
Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за цим договором забезпечується іпотекою відповіднодо укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 Іпотечного договору № б/н від 05.05.2006 року, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно, двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальна тоща - 95,90 кв.м., житлова площа- 30,10 кв.м.
На підставі ст.514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборонвідчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про право власності,номер запису про право власності: 14529392 від 10.05.2016р. власником майна за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 95,9 кв. м., житловою площею30,1 кв.м., зазначено ПАТ «Дельта Банк». Підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: б/н, виданий 05.11.2014 року, видавник: Малиновський районний суд м. Одеси.
Згідно інформаційної довідки про осіб, місця проживання/перебування яких зареєстрованоза адресою: АДРЕСА_2 , зазначено, що за означеною адресою зареєстровані громадяни: ОСОБА_2 , 2004 р.; ОСОБА_3 , 2007 р.
Позивач зазначає, що згідно ч.1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається зпідстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Таким чином, відповідачі не мають права на користування двокімнатною квартирою, загальною площею 95,90 кв.м., житлова площа - 30,10кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки власникомєАТ «Дельта Банк».
Крім зазначеного, позивач також звертає увагу суду на те, що згідно вищевикладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 512-519, 526, 530, 536, 575, 589, 610,612, 629, 1046-1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.3, 110, 119, 120 ЦПК України, ст. 35, 41, ст. 109 КК України, глава V ЗУ «Про іпотеку», ст.1, 46, 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач зазначає, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 р. № 664 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельтабанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015р. №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» (з врахуванням Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичнихосіб № 278 від 30.12.2015 р.), згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015р. по 04.10.2017 р. включно, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 619 від 20.02.2017 р. продовжено строк процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» на два роки по 04.10.2019 включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідаціюАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича. Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі по тексту - Закон), відносини, що виникають у зв`язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України. Таким чином, АТ «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону, який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 48 Закону, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку. АТ «Дельта Банк» вважає що наявність зазначених підстав, та неможливість розпоряджатися своїм майном, що фактично унеможливлюють продаж і подальшу роботу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині реалізації зазначеного задоволення вимог кредиторів, створюючи перешкоди, що призводять до перешкоджання здійснення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладених на нього законом функцій, у тому числі дотримання процедури ліквідації АТ «Дельта Банк». На підставі викладених обставин, позивач був вимушений звернутися до суду з означеним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить суд розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, поважність причин неявки суду не повідомили.
Третя особа представник Орган опіки та піклування МРА ОМР в судове засідання не з`явилась, надав до канцелярії суду заяву в якій зазначив, що при задоволенні позовних вимог, просить врахувати найвищі інтереси дитини, просить суд розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2014 року задоволено позов АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». Ухвалено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 передАТ «Дельта Банк» за договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.05.2006 року, в загальному розмірі станом на 05.08.2014 року в сумі - 1935653 гривні 36 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №б/н від 05.05.2006 року, укладеним між ОСОБА_7 та Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», а саме на двокімнатну квартиру, загальною площею 95,9 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 шляхом передачі іпотекодержателюАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно. Визнано за АТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме: на двокімнатну квартиру, загальною площею 95,9 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборонвідчуження об`єктів нерухомого майна за № 160440820 від 21.03.2019 року, квартира АДРЕСА_1 , зареєстрованої в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №29623119, власником якої є Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк», на підставі рішення Малиновського районного суду м, Одеси від 05.11.2014 року б/н (у справі № 521/16140/14-ц).

Право власності на вищезазначену квартиру за ПАТ «Дельта Банк» було зареєстровано, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14529392 від 10.05.2016 року. Квартира раніше належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу р.№ 652, від 05.05.2006 року.

Відповідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) від 27.09.2016 року, наданої позивачем в матеріалах долучених до позову, зазначено наступне: у квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації ОСОБА_9 (відповідальний) - відповідач по справі, зареєстровані: ОСОБА_2 , 2004 року народження, (син) - відповідач по справі зареєстрований з 11.10.2006 року, ОСОБА_3 , 2007 року народження, (син) - відповідач по справі - зареєстрований з 08.05.2007 року.

Аналізуючи зазначену у вищеописаній довідці інформацію, суд дійшов висновку, що станом на 05.05.2006 року, на дату укладання вищевказаного іпотечного договору, у квартирі АДРЕСА_1 не було зареєстровано ні відповідача ОСОБА_1 , ні її двох синів, - відповідачів по справі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Однак, в ході судового розгляду даної справи встановлено, що відповідно до інформації, отриманої судом на підставі відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 29.11.2019 року на запит суду від 28.11.2019 року щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено наступне: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 11.10.06 року за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, на підставі відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 29.11.2019 року на запит суду від 28.11.2019 року щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , 2004 року народження, зазначено наступне: ОСОБА_2 , 2004 року народження, по м. Одесі та Одеській області зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. Крім того, на підставі відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 29.11.2019 року на запит суду від 28.11.2019 року щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , 2007 року народження, зазначено наступне: ОСОБА_3 , 2007 року народження, по м. Одесі та Одеській області зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.

Отже, на теперішній час, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована лише ОСОБА_9 . Станом на 29.11.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніколи не були зареєстровані або зняті з реєстрації у м. Одесі та Одеській області -відповідно означеної вище відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області.

Таким чином, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана за рахунок отриманих в кредит відповідачем в 2006 році грошових коштів.

Окрім того, суд звертає увагу, що Банк, звертаючись до суду з вимогами про примусове виселення мешканців іпотечної квартири в резолютивній частині позову виклав вимогу в наступній редакції: визнати відповідачів такими особами, що втратили право на користування квартирою. В судове засідання представник Банку не з`явилась. Підтримала вимоги позову у своїй заяві в повному обсязі.

З урахуванням встановлених судом, в процесі розгляду справи, обставин, суд вважає вірною вимогою позивача, яку, між тим, підтримано у заяві, поданій представником позивача, саме вимогу про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою.

Відповідач без будь-яких правових підстав утримуючи вищевказане житлове приміщення тим самим перешкоджає здійснювати свої права володіння та користування позивачем щодо розпорядження зазначеним майном, хоча відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 319 цього ж Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідачів порушені права та законні інтереси позивача у справі.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою.

Оскільки відповідачка за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є її місцем проживання або місцем перебування, вона має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

З урахуванням встановлених судом обставин, особою, яка втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 має бути визнана саме відповідач ОСОБА_9 , оскільки її діти - ОСОБА_2 , 2004 року народження, ОСОБА_10 , 2007 року народження по м. Одесі та Одеській області, у тому числі у спірній квартирі ніколи зареєстровані не були, а тому і не набули права користування цим житлом.

Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне усунути позивачу перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідачів на користь позивача в розмірі 3842,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280-285 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , як законного представника, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як законного представника, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Одеської міської ради про примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Усунути Публічному Акціонерному Товариству «Дельта Банк» перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ; зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ; зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» (, МФО 380236, юридична адреса: 01018, м. Київ, б-р Дружби Народів,Ю 38) витрати по оплаті судового збору у сумі 3842,00 гривень (три тисячі вісімсот сорок дві грн. 00 коп.).

В решті частини позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному порядку в тридцятиденний термін.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: І.О. Поліщук

05.03.20