Справа №345/588/20
Провадження № 2/345/426/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2020 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду в місті Калуші справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу належить на праві власності Ѕ ч. квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 25.01.2020 року. Зазначений договір укладений позивачкою та її чоловіком ОСОБА_4 із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Як вбачається із довідки ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради від 04.02.2020 р. № 1636 , відповідач ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 . Проте , вона за даною адресою не проживає з момену укладення договору та зобов`язувалась знятись з реєстрації місця проживання. Представник позивача зазначив, що реєстрація відповідача за вищевказаною адресою створює для позивача перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні даною квартирою, тому вона змушена звернутися до суду із даним позовом .

У судове засідання представник позивача адвокат Бойко Р.Б. не з`явився, однак подав суду заяву, згідно якої просив розгляд справи провести без його участі , позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити .

Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву, згідно якої просить розгляд справи провести без її участі , позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення.

Дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником Ѕ ч. квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25.01.2020 року за реєстровим номером 139, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Хомин Н.Б. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2020 р. (а.с.3-9)

Як вбачається із довідки № 1636 від 04.02.2020 р., виданої ЦНАП виконавчого комітету Калуської міської ради, відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .( а.с.10)

За умовами п.3.1 договору купівлі-продажу ОСОБА_3 зобов`язалась зняти з реєстрації місця проживання всіх осіб, які зареєстровані у придбаній позивачкою квартирі, протягом 5 календпрних днів з моменту укладення договору. Однак, цього до даного часу не зробила.

Згідност.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 55 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ч.1ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно дост.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.ч.1,2 ст.319 та ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За змістом ст.. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник майна має право вимагати від осіб , які не є членами його сім`ї , а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника , у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, яким власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 ЖК України у поєднанні зі ст. 64 цього ж кодексу , слід дійти висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї , у тому числі у випадку втрати права власності власником , припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6- 709цс16).

Отже , підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Судом встановлено, що предметом спору є квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 і яка належить позивачу по справі згідно договору купілі продажу. Позивач просить захистити її права як власника відповідно до приписів ст. 391 ЦК України і зазначає, що реєстрація відповідача у вищеквазаній квартирі створює для неї перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні її власністю , відповідач ні членом сім`ї відповідно до ст. 156 ЖК України, ні наймачем, ні якоюсь іншою особою, що має право на користування квартирою, не є.

За таких обставин, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає об`єму його прав відповідно до ст. 321 ЦК України, а відповідач жодних правомочностей щодо квартири (житла) не має.

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки квартира є власністю позивача , а відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні її власністю, то відповідача слід визнати такою , що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Таким чином, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст. 64, 150,156 ЖК України, ст. ст. 316, 317,319,321, 383, 386, 391,405 ЦК України, , керуючись ст.ст. 259, 263-265, 280-282, 352, 355 ЦПК України , суд,

В и р і ш и в :

Позов задоволити.

Усунути ОСОБА_6 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням , а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду , шляхом подачі через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя