Провадження № 2-з/756/249/20
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

17 вересня 2020 року

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Яценко Н.О. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення шляхом відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 у батька ОСОБА_2 та передачі матері ОСОБА_1 на час розгляду справи судом.

В обґрунтування пред`явлених вимог зауважує, що 16 серпня 2020 року о 21.00 год.. відповідач без згоди позивача, порушуючи розпорядження Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 24 липня 2020 року №410,яким визначено порядок спілкування батька з донькою, а саме перший та третій тиждень місяця з 18.00 п`ятниці до 19.00 год. неділі, забрав доньку. Без погодження із позивачем перевів доньку для навчання в іншу школу. Позивач зауважує, що відповідач та його дружина захворіли на COVID19, через що донька перебуває увесь час на самоізоляції одна в окремій кімнаті, що спричиняє загрозу її здоров`ю та життю. Також посилається, що донька страждає на шлунково-кишковими захворюваннями, проте відповідач дозволяє харчуватися у фастфудах, що спричиняє шкоду її здоров`ю. З урахуванням того, що малолітня ОСОБА_4 , увесь час проживала разом із позивачем, яка піклувалася про її стан здоров`я, має тісний зв`язок, боїться батьківського гніву, позивач жодного разу не перешкоджала відповідачу бачитися з донькою, просить суд забезпечити позов у визначений нею спосіб.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Судом встановлено, що як видно з тексту поданої позовної заяви, а також клопотання представника відповідача, між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 07 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в сукупності із положеннями діючого законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки заявлені ОСОБА_1 заходи забезпечення позову про відібрання дитини у батька та передання її матері за змістом є тотожними із позовними вимогами про визначення місця проживання дитини, що суперечить ч.10 ст.150 ЦПК України.

Відібрання дитини відповідно до положень СК України можливе у виняткових випадках та вирішується в порядку позовного провадження.

Заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки ініційований позивачем вид забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог поза межами судового засідання без встановлення обставин та ухвалення рішення по справі, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Враховуючи викладене, необґрунтованість вимог заяви про забезпечення позову, суддя приходить до висновку про необхідність відмови в її задоволенні.

Керуючись ст.ст.151,153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 17 вересня 2020 року.

Суддя Н.О. Яценко