Справа №461/9670/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_4 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , про зобов`язання розглянути звернення про надання дозволу на експлуатацію критої автостоянки з наданням вмотивованої відповіді, -

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з відповідним позовом, в якому з урахуванням зміни позовних вимог (а.с.74) просив суд зобов`язати Галицьку районну адміністрацію розглянути та надати вмотивовану відповідь на його звернення від 16 квітня 2018 року про надання дозволу на експлуатацію критої автостоянки. Свої вимоги мотивував тим, що він є інвалідом ІІ групи з дитинства з порушенням опорно-рухового апарату, користується державним автомобілем з ручним керуванням і має щоденну необхідність у засобі пересування. Від народження позивач проживає в квартирі АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . У 1999 році ОСОБА_5 звернувся до голови Галицької районної адміністрації із заявою про дозвіл облаштування критої стоянки гаража як частини підпірної стіни від зсуву ґрунту на території будинку. У 2000 році адміністрацією було винесене розпорядження № 289, яким позивачу надано дозвіл на проведення відповідного благоустрою.

Проте, після побудови гаражу розпорядженням районної адміністрації від 05 травня 2004 року ОСОБА_5 було зобов`язано демонтувати гараж. В подальшому рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2012 року позивача також зобов`язано демонтувати самовільно влаштований гараж. У той же час, у позивача наявні висновки експертиз, які підтверджують можливість використання гаражу. 16 квітня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до Галицької районної адміністрації ЛМР із заявою про надання йому дозволу на експлуатацію збудованого у 2000 році гаражу. Однак, у відповіді адміністрації фактично не міститься інформації щодо розгляду заяви, а лише наводиться перелік судових рішень.

Ухвалою суду від 22 грудня 2018 року у справі було відкрите загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 03 липня 2019 року за клопотанням позивача судом призначено проведення судової будівельно-технічної експертизи, у зв`язку з чим було зупинене провадження у справі. Після надходження до суду відповідного висновку експертизи, провадження у справі 22 жовтня 2019 року було відновлено.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що позивач звернувся до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради щодо отримання дозволу на експлуатацію гаража, проте у наданій відповіді не зазначено, наданий такий, чи ні. Вважає таку відповідь адміністрації неналежною та просить суд зобов`язати належним чином розглянути заяву ОСОБА_5 .

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила. Пояснила, що на звернення ОСОБА_5 районною адміністрацією було надано належну письмову відповідь. На даний час триває виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про знесення гаражу, тому у відповіді позивачеві адміністрацією було надано інформацію про судові рішення та виконавче провадження щодо гаражу.

Крім того, у відзиву на позов (а.с.82) представник відповідача зазначає, що до повноважень Галицької районної адміністрації ЛМР не входить вирішення питання надання земельних ділянок, прав на експлуатацію споруд.

Третя особа ОСОБА_3 підтримав представника відповідача, заперечив проти задоволення позову. Вважає, що адміністрацією не може бути наданий дозвіл на експлуатацію гаражу, який відповідно до рішення суду підлягає знесенню.

Третя особа ОСОБА_4 позов ОСОБА_5 підтримав та просив задовольнити.

Треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 в письмових заявах просили справу розглянути без їх участі, не заперечували проти задоволення позову ОСОБА_5

Інші треті особи до суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Галицької районної адміністрації №289 від 16 березня 2000 року ОСОБА_5 дозволено провести благоустрій прибудинкової території будинковолодіння АДРЕСА_2 , який проживає в цьому будинку в квартирі АДРЕСА_1 та є співвласником такої. Зобов`язано ОСОБА_5 розробити через спеціалізовану ліцензовану проектну організацію проектно-кошторисну документацію на виконання робіт, погодити її у встановленому порядку, звернутися у відділ комунального господарства для отримання дозволу на ведення робіт, які виконати під контролем ЖЕК-105 за власні кошти згідно з погодженим проектом, після завершення будівельних робіт звернутися у Львівське обласне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, ЖЕК-105 для внесення змін в інвентаризаційну справу на будинковолодіння.

Згідно розпорядження голови Галицької районної адміністрації №451 від 05 травня 2004 року ОСОБА_5 зобов`язано демонтувати гараж.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2012 року позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_5 за участю третіх осіб Львівської міської ради, ОСОБА_25 , ОСОБА_3 , ОСОБА_29 , ОСОБА_16 про демонтаж гаражу задоволено повністю; зобов`язано ОСОБА_5 за власні кошти демонтувати самовільно влаштований гараж у подвір`ї будинку АДРЕСА_2 ; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради за участю третіх осіб Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання права власності відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2013 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2012 року в частині зобов`язання ОСОБА_5 за власні кошти демонтувати самовільно встановлений гараж у подвір`ї будинку АДРЕСА_2 змінене, зазначено, що демонтаж слід здійснити крім стін, які служать підпірними. В решті рішення суду залишено без змін.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

З тексту зазначеного рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2013 року вбачається, що проектними пропозиціями, які передували прийняттю зазначеного розпорядження, передбачалось влаштування автостоянки, адже згідно висновку міжвідомчої комісії №7 від 22 лютого 2000 року, який також передував розпорядженню, технічних підстав для встановлення навіть металевого гаражу не було. Як з`ясовано при розгляді справи, ОСОБА_5 не виконав жодного пункту вищезазначеного розпорядження, але фактично збудував гараж, окремі стінки якого, як зазначено у висновку судової будівельно-технічної експертизи №237 від 17 березня 2006 року, служать підпірними. Апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України про те, що таке будівництво гаражу кваліфікується як самочинне. Висновок звіту про проведення технічного обстеження спірного об`єкту, яким встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації, а у випадку ліквідації такого виникне загроза техногенної небезпеки, не є підставою для визнання за ним права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості.

Відповідно до пояснень представника позивача та представника відповідача наведені судові рішення на даний час перебувають на стадії їх примусового виконання органами Державної виконавчої служби.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 грудня 2015 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до Галицької районної адміністрації про скасування розпорядження № 451 від 05 травня 2004 року про демонтаж самовільно збудованого гаражу. Рішення набрало законної сили після його перегляду без змін Апеляційним судом Львівської області 02 лютого 2016 року.

16 квітня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради зі зверненням щодо надання дозволу на експлуатацію критої автостоянки гаража на АДРЕСА_2 .

Оскаржуваним листом від 10 травня 2018 року за вихідним № 31-2460 голова Галицької районної адміністрації повідомила ОСОБА_5 про існування рішення Галицького районного суду м. Львові від 16 листопада 2012 року, яким його зобов`язано здійснити демонтаж гаража, та про обов`язковість судового рішення для виконання.

Позивач, не погодившись з наданою йому відповіддю, оскаржує зазначений лист, та просить суд зобов`язати відповідача надати вмотивовану відповідь. Як вбачається з позовних вимог та пояснень представника позивача в суді, фактично ОСОБА_5 просить зобов`язати надати йому дозвіл (у формі листа) на експлуатацію критої автостоянки гаража.

Зазначивши вище про існування такого, що набрало законної сили, рішення суду про зобов`язання провести демонтаж гаража, суд враховує положення ст. 129-1 Конституції України, згідно з якими судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 16 ЦК). При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Отже, під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відповідно до змісту статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, засіб юридичного захисту порушеного права повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року).

Спеціальним законодавством (ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність») встановлений комплекс робіт для створення об`єкта архітектури, який включає:

- підготовку містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки у випадках і порядку, передбачених законодавством;

- здійснення в необхідних випадках передпроектних робіт, а також заходів з охорони нововиявлених під час здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єктів містобудування, що відповідно до закону мають антропологічне, археологічне, естетичне, етнографічне, історичне, мистецьке, наукове чи художнє значення;

- пошук архітектурного рішення, розроблення, погодження у визначених законом випадках і затвердження проекту;

- виконання робочої документації для будівництва, а в разі виконання її або окремих її частин іншим виконавцем - здійснення авторського нагляду за таким виконанням;

- будівництво (нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт) та знесення об`єкта архітектури, архітектурно-будівельний контроль, технічний та авторський нагляди під час здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування;

- прийняття спорудженого об`єкта в експлуатацію.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затверджений постановою КМУ від 13 квітня 2011 р. № 461, передбачає, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Відтак, спеціальним законодавством встановлений порядок прийняття об`єктів будівництва в експлуатацію (фактично отримання дозволу на експлуатацію), тому вимоги позивача до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради щодо вирішення питання про дозвіл на експлуатацію гаража є безпідставними. Відповідач є виконавчим органом Львівської міської ради, а не органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Звернення ОСОБА_5 від 16 квітня 2018 року було розглянуто Галицькою районною адміністрацією з дотриманням вимог і строків, що передбачені Законом України «Про звернення громадян». У листі рекомендовано позивачеві звернутися до Центру надання адміністративних послуг у Личаківській районній адміністрації.

За клопотанням представника позивача судом було призначене проведення судової будівельно-технічної експертизи, відповідно до висновку якої (№ 035/19 від 23 вересня 2019 року), конструктивні елементи гаража, що знаходиться на території подвір`я буд. АДРЕСА_2 , є складовою частиною підпірної стіни від зсуву ґрунту пагорба; дві стіни є водночас конструктивними елементами і гаража, і підпірної стіни. Бетонна і металеві рамні конструкції воріт гаража виконують функцію контрфорсу підпірної стіни. Здійснити повний або частковий демонтаж гаража без шкоди для міцності підпірної стінки неможливо.

Водночас, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зазначає, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оскільки позивачем оскаржуються дії посадових осіб Галицької районної адміністрації Львівської міської ради щодо надання неналежної відповіді на його звернення, наведений вище висновок експертизи з питань можливості демонтажу споруди гаражу, не входить до предмету доказування у даному цивільному спорі.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_5 такими, що направлені на уникнення виконання рішення суду про знесення гаражу. Беручі до уваги встановлений законодавством порядок прийняття збудованих об`єктів до експлуатації, що не дотриманий позивачем з огляду на висновки наведених вище судових рішень, відсутності встановленої судом неправомірності дій відповідача при підготовці відповіді на звернення ОСОБА_5 , суд відмовляє у задоволенні позову.

У зв`язку із відмовою у позові, з огляду на те, що позивач в силу норм Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладає на державу.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зобов`язання розглянути звернення про надання дозволу на експлуатацію критої автостоянки з наданням вмотивованої відповіді відмовити повністю.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 24 лютого 2020 року проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення складений 04 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д. Фролова