Провадження № 2/344/517/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Шамотайло О.В.

секретаря Устинської Н.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи на стороні відповідача орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Дутчак І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовною заявою Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане на ім`я відповідача.

Дана справа перебувала в провадженні судді ОСОБА_4 .

Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.09.2018 року та наказом від 21.09.2018 року суддю ОСОБА_4 звільнено із займаної посади у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На виконання вимог п. 2.3.50 Положення про АСДС проведено повторний автоматизований розподіл незавершених розглядом судових справ, які перебувають у провадженні судді Островського Л ОСОБА_5 .

Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи визначено головуючого суддю Польську М.В.

08 жовтня 2018 року справу передано судді Польській М.В.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.03.2019 року №754/0/15-19 та наказом №240 від 27.03.2019 суддю ОСОБА_6 відряджено для здійснення правосуддяі до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.

На виконання вимог п. 2.3.50 Положення про АСДС проведено повторний автоматизований розподіл незавершених розглядом судових справ, які перебувають у провадженні судді Польської М.В.

Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи визначено головуючого суддю Шамотайло О.В.

11 квітня 2019 року справу передано судді Шамотайлу О.В. та прийнято до свого провадження вказану цивільну справу.

В обґрунтування позовних вимог сторона позивач зазначила, що на адресу Івано-Франківської міської ради надійшло звернення ОСОБА_7 від 19.03.2018р. №С/762 (в подальшому судом з`ясовано, що заява від 20.02.2018 року за вхідним номером С/762 від 23.02.2018 року) про вжиття заходів реагування з приводу незаконного оформлення права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . У ході розгляду даного звернення міською радою проведено необхідну запитувану роботу під час якої стало відомо, що при оформленні права власності на будинковолодіння в ОБТІ (яке на той час в силу закону здійснювало оформлення права власності) відповідач подав Витяг з додатку 1 Розпорядження міського голови від 29 грудня 2007 року № 800-р, пунктом 29 якого вирішено оформити право власності за ОСОБА_3 на будинковолодіння загальною житловою площею 129.6 кв.м. житловою площею 112,7 кв.м. на АДРЕСА_1 . За приписами ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Пунктом 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 7 лютого 2002 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції 18.02.2002 р. за №157/6445, передбачено, що оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності органами місцевого самоврядування.

Згідно до п. 6.2 цього Положення підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності за дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів відповідно до законодавства проводити БТІ.

Позивач зазначає, що як вбачається із свідоцтва про право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 (хоча оспорюється правомірність видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 від 26 лютого 2008 року підставою для видачі якого було Розпорядження міського голови № 800-р від 29 грудня 2007 року, проте пунктом 29 Розпорядження міського голови № 800-р було вирішено оформити право власності за ОСОБА_8 на гараж по АДРЕСА_3 , а не за ОСОБА_3 на будинковолодіння. В даному розпорядженні міського голови (ні в п. 29 ні в цілому) жодної згадки про ОСОБА_3 немає і про такий об`єкт як будинковолодіння по АДРЕСА_1 ніде не йдеться. Тобто, підставою для видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 (хоча оспорюється правомірність видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 послугувало розпорядження міського голови, яке стосується зовсім іншої особи, а не його.

Таким чином, відсутність будь-якого посилання в розпорядженні міського голови від 29 грудня 2007 року № 800-р на оформлення права власності за ОСОБА_3 на будинковолодіння, на підставі якого йому було видано свідоцтво про право власності на будинок від 26 лютого 2008 року свідчить про те, що свідоцтво про право власності на даний об`єкт нерухомого майна від 26 лютого 2008 року за ОСОБА_3 є недійсним, і відповідно таким, що не може мати жодних юридичних наслідків. Факт підробки згаданого розпорядження міського голови при оформленні права власності на будинковолодіння встановлений постановою про закриття кримінального провадження слідчого СВ Івано-Франківського відділу поліції Г У НП України в Івано-Франківській області від 11.11.2017р., яку було додано до вищезгаданого звернення ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене позивач вважає, що таке свідоцтво від 26 лютого 2008 року, підлягає скасуванню, як таке що видане без жодних правових підстав.

На підставі свідоцтво про право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 (хоча оспорюється правомірність видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 від 26 лютого 2008 року, що видане без відповідної правової підстави в майбутньому стало підставою для оформлення права власності на земельну ділянку, що розміщена під даним об`єктом нерухомості.

Позивач вважає, що за даних обставин порушене право територіальної громади м. Івано-Франківська від імені якої діє Івано-Франківська міська рада, як власника земельної ділянки, оскільки, позбавило її, права розпоряджатися майном комунальної власності, яке було приватизоване у незаконний спосіб.

Позивач зазначає також, що Івано-Франківській міській раді стало відомо про вище зазначені обставини із звернення ОСОБА_7 від 19.03.2018р. №С/762 про вжиття заходів реагування з приводу незаконного оформлення права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відтак позивач вважає, що строк позовної давності ним пропущено із поважних на те причин. Просив поновити строк позовної давності на звернення до суду, з посиланням на норми ст. ст. 16,182, 257,267 ЦК України позов задовольнити і визнати нечинним та скасувати свідоцтво про право власності від 26.02.2008 року на домоволодіння по АДРЕСА_1 , видане відповідачу.

Відповідач не погоджуючись із пред`явленим до нього позовом скористався своїм правом на відзив, відповідно до якого вказав наступне. Так, п. 1.36 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23.09.2003 р. № 411 підприємцю ОСОБА_3 надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт для будівництва споруди побутового обслуговування населення з надбудовою житлових приміщень на АДРЕСА_1 10.12) виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23.03.2004 р. №110 внесено зміни у п. 1.36 рішення виконавчого комітету міської ради від 23.09.2003 р. №110 та дозволено проведення проектно-пошукових робіт підприємцю ОСОБА_3 для будівництва приміщень побутового обслуговування населення з надбудовою житлових приміщень в районі « АДРЕСА_4 » (ділянка № НОМЕР_1 ), при умові пайової участі в розробленні плану детального планування комплексної забудови житлового мікрорайону №7 в межах вулиць Калуське шосе - Горбачевського - Ціолковського (рішення міськвиконкому на управління капітального будівництва міськвиконкому ВІД 27.01.2004р. №36). На виконання вказаного рішення відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 08.11.2004 р. ОСОБА_3 виконав проведення проектно-пошукових робіт, зокрема, провів погодження місця знаходження та умови майбутньої забудови земельної ділянки. Проведено обстеження земельної ділянки, встановлено, що площа ділянки становить 0,09 га та знаходиться в межах населеного пункту і відноситься до земель малоповерхової житлової та громадської забудови міської ради. Земельна ділянка для будівництва відповідає санітарним, протипожежним і будівельним нормам, що підтверджується погодженнями першого заступника міського голови Б.Ониськіва, головного архітектора м. Івано-Франківська В. Ідака, головного спеціаліста відділу охорони культурної спадщини управління культури Івано-Франківської ОДА А.Давидюка, начальника міського управління земельних ресурсів М.Семанишина, головної лікаря міськсанепідемстанції М. Недоступа, начальника міжрайонної державною екологічної безпеки А. Гнатишина.

П. 1.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28.01.2005р. №33 ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по АДРЕСА_5 ). На виконання вказаного рішення ОСОБА_3 було замовлено, розроблено та погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0872 га на АДРЕСА_1 по генплану) з метою передачі в оренду. Вказаний проект землеустрою було позитивно погоджено з органом по земельних ресурсах, природоохоронним, санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини. Надалі, п. 4.32 рішення Івано-Франківської міської ради від 02.08.2005 р. «Про матеріали міського управління земельних ресурсів» вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0872 га на АДРЕСА_1 по АДРЕСА_5 ), а також передано підприємцю ОСОБА_3 земельну ділянку в оренду терміном на два роки для будівництва приміщень побутового обслуговування населення з надбудовою житлових приміщень, зобов`язано укласти договір оренди землі. У відповідності до вказаного рішення між Івано-Франківською міською радою та відповідачем 05.09.2005 р. було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0.0872 га на АДРЕСА_1 по генплану). Після оформлення землекористування відповідачем отримано в управлінні архітектури і містобудування архітектурно-планувальне завдання № 398 від 07.03.2006p., технічні умови на електропостачання ВАТ «Прикарпаттяобленерго» від 08.12.2005 p., технічні умови на газопостачання Івано-Франківського УЕГГ від 03.02.2006 p., технічні умов на телефонізацію ВАТ «Укртелеком» від 04.01.2006p., технічні умови на радіофікацію Івано-Франківського ЦТЕР від 21.12.2005 p., технічні умови на водопостачання та каналізацію Івано-Франківського КП «Водоекотехпром» від 27.01.20006 р. Надалі відповідачем замовлено в архітектурній фірмі «Гаркот» та розроблено робочий проект будівництва приміщення побутового обслуговування населення з надбудовою житлових приміщень на АДРЕСА_1 . Вказаний проект будівництва отримав позитивні висновки МНС в Івано-Франківській області від 28.04.2006 p., Івано-Франківської обласної СЕС від 17.04.2006p., Карпатського експертно-технічного центру від 20.04.2006 р. та висновок комплексної державної експертизи від 28.04.2006 р. Враховуючи вказане, рішенням (п. 5.18) виконавчого комітету міської ради від 29.11.2007 р. № 568 підприємцю ОСОБА_3 дозволено будівництво споруди загальною площею 208, 42 м кв., в тому числі приміщень побутового обслуговування населення (загальна площа -104,82 м2) з надбудовою житлових приміщень (загальна площа - 103,65 м2) в АДРЕСА_4 ). Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю підприємцю ОСОБА_3 надано дозвіл на виконання будівельних робіт від 06.02.2008 р. №10. Керуючись наведеним, ОСОБА_3 провів будівництво споруди на АДРЕСА_1 . В ході спорудження ОСОБА_3 відступив від проекту та замість розміщення на першому поверсі приміщень побутового обслуговування населення (загальна площа -104,82 м ), розмістив житлові приміщення. Вказане будівництво проведене без порушення будівельних норм і правил, в межах будівельних параметрів та конфігурації, визначеної робочим проектом. Будівництво було проведене ОСОБА_3 за власні кошти для реалізації конституційного права на житло для багатодітної родини. В подальшому ОСОБА_3 розпочав та не завершив процедуру введення в експлуатацію будівлі на АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про закінчення забудови індивідуальної садиби, погодженим усіма членами державної приймальної комісії, зокрема, головою комісії - заступником начальника управління архітектури і містобудування, головним державним пожежним інспектором, головним спеціалістом інспекції ДАБК, головним лікарем СЕС. З метою завершення процедури ведення в експлуатацію та оформлення права власності ОСОБА_3 звернувся до виконавчого комітету міської ради. Після чого отримав витяг з розпорядження міського голови та оригінал свідоцтва про право власності від 26.02.2008 р. на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке підписане міським головою м. Івано-Франківська В.Анушкевичусом. На підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 02.12.2008 р. відповідачу було передано у приватну власність та видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0845 га. на АДРЕСА_1 . З посиланням на норми ст. 41 Конституції, ст. 321 ЦК України, практику ЄСПЛ, а також з урахуванням пропущеного строку на звернення до суду заявив про застосування наслідків його спливу, що є підставою для відмови у позові.

Третя особа на стороні відповідача орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надала суду Висновок у справі про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, право користування яким мають ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого вказано, що в поясненні ОСОБА_12 та ОСОБА_3 службі у справах дітей від 18.04.2019р. зазначено, що спірне житло вони збудували на власні кошти для потреб своєї багатодітної сім`ї, жодних інтересів позивача у справі при цьому порушено не було. Вони зареєструвалися та фактично проживали в даному помешканні після введення будинку в експлуатацію в 2009 році; продовжують там фактично проживати до цього часу, що підтверджують актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї, складеним 12.04.2019р. комісією ЗШ №18. В будинку діти мають окремі власні кімнати, належним чином обладнані для життя, навчання та розвитку. Батьки просять орган опіки та піклування надати висновок про недоцільність задоволення позову в зв`язку з можливим порушенням прав дітей на житло, оскільки іншого помешкання сім`я не має. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 06.03.2019р. №158600794 ОСОБА_12 є власником тільки нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_6 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1. ст.3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1.ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Ст. 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Ст.176 Сімейного кодексу України зобов`язує батьків передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

Згідно із ст.156 Житлового кодексу члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» гарантує право дитини на житло. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Керуючись ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ст.47 Конституції України, ст.ст.29, 405 Цивільного кодексу України, ст176 Сімейного кодексу України, ст.156 Житлового кодексу Української РСР, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дітей, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає, що задоволення позову не відповідатиме інтересам ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та звужуватиме обсяг існуючих прав дітей.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, що наведені у позові.

Представник відповідача та представник третьої особи на стороні відповідача орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради просили відмовити у задоволенні позову з підстав, що викладені у відзиві на позов та Висновку у справі про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, право користування яким мають ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд, заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; а згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, що закріплена ст. 257 ЦК України становить три роки.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності (ч. 2 ст. 267 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ураховуючи положення ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У спірних правовідносинах позивачем пропущено строк звернення до суду.

Ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оцінюючи поважність причин пропущення строку звернення до суду, суд бере до уваги те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть визнаватись лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. В справі таких обставин не встановлено, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують існування об`єктивних перешкод для його звернення до суду в установлені строки. Тому, доводи позивача в частині того, що встановлений законом строк звернення до суду він пропустив з поважних причин, в силу наведеного нижче, не можуть бути визнаними обгрунтованими.

Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, висловленої в абз. 2 п.3.2 рішення від 09.02.2000 р. (справа про місцеве самоврядування), справа N 1-5/2000, а також п. 1 ст. 58 регламенту Івано-Франківської міської ради, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин та затверджена рішенням Івано-Франківської міської ради від 16.05.2006р. № 87/09-2, міський голова є посадовою особою міської ради. Відтак, суд погоджується із доводами відповідача про те, що оскільки оскаржуване свідоцтво про право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 видане та підписане посадовою особою позивача - міським головою, то позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права і про особу, яка його порушила ще у 2008 році.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення у зв`язку зі спливом строків позовної давності, а підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, як і поважності такого пропуску судом не встановлено.

Керуючись наведени вище та на підставі ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141,259, 263-265, 267, 268,273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шамотайло О.В.

Повний текст рішення суду виготовлений 04.03.2020 року.