ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 639/2219/18

провадження № 22-ц/818/2104/20

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивач заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи Харківська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 2 грудня 2019 року у складі судді Єрмоленко В.Б.,

УСТАНОВИВ:

У травні 2018 року заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах державизвернувся до суду із позовом, у якому просив визнати недійсним договір дарування № 2746 від 1 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнути з відповідачів судовий збір.

Позов мотивований тим, що у провадженні слідчого відділу Новобаварського відділу поліції Київського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області (надалі СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області) знаходяться матеріали досудового розслідування за ознаками ст. 197-1 ч.3 КК України, за фактом самовільного будівництва 9-ти поверхової будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці у дворі будинку по АДРЕСА_1 . Забудовником та власником трьох поверхів є фізична особа підприємець (надалі ФОП) ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 04.07.2006 та рішення Господарського суду Харківської області від 08.10.2008. При перевірці дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил установлено, що відповідач виконує будівельні роботи з будівництва будівлі невизначеного призначення без дозвільних документів, про що складено акт від 10.07.2015. На надані Державною архітектурно-будівельною інспекцією (надалі ДАБІ) у Харківській області приписи щодо зупинення відповідачем виконання будівельних робіт ОСОБА_1 не реагує. З метою ухилення від виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.11.2016, яке 25.07.2017 залишене без змін Харківським апеляційним господарським судом, зобов`язано відповідача привести будівлю у попередній стан шляхом знесення побудованих без дозвільних документів поверхів, ОСОБА_1 01.12.2016 уклав фіктивний договір дарування частини будівлі з ОСОБА_2 . Зазначений договір суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Єдиним наміром сторін було ухилення від відповідальності за незаконне будівництво та не виконання рішення суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 2 грудня 2019 року позовні вимоги заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави задоволені. Визнано недійсним договір дарування Ѕ частини нежитлової будівлі літ. «Б-3» загальною площею 552,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01.12.2016, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати на користь прокуратури Харківської області в сумі 881 грн. з кожного.

Судове рішення мотивоване тим, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, адже встановлені судом обставини та дії відповідача ОСОБА_2 свідчать про умисел обох сторін правочину приховати справжні наміри учасників правочину, а саме, виведення нерухомості з власності ОСОБА_1 , ускладнення повернення об`єкта, недопущення звернення стягнення на спірну будівлю, як майно боржника ОСОБА_1 , та уникнення виконання знесення самовільно побудованих поверхів без дозвільної документації, що покладено рішенням суду на ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що прокурор, який звернувся до суду з позовом в інтересах держави, не обґрунтував в чому саме полягає порушення інтересів держави. Закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому. Крім того, зазначає, що прокурором не надано доказів, які б свідчили, що укладення оспорюванного договору дарування нерухомого майна будь-яким чином вплинуло та зробило неможливим виконання рішення Господарського суду Харківської області. Крім того, на час укладання спірного правочину будь-які заборони або обмеження щодо права на відчуження будівлі, право власності на яку було зареєстровано в установленому законом порядку за ОСОБА_1 , були відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу Харківська місцева прокуратура № 2 просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Посилається на необґрунтованість доводів апелянта в частині відсутності у прокурора права на звернення до суду. Є таке, що набрало законної сили, рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2016 у справі № 922/6365/15 про задоволення позову прокурора Жовтневого району м. Харкова в інтересах держави в особі ДАБІ в Харківські області про приведення ОСОБА_1 у попередній стан будівлі, що була предметом оспорюваного договору дарування, відчуження цієї будівлі іншому власнику унеможливіть виконання зазначеного рішення. Уклавши договір дарування спірної будівлі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 діяли на шкоду кредиторам, яким у даному випадку є органи державної влади, чим порушили інтереси держави. Оспорюваний договір було вчинено без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися, тому він є фіктивним. Висновки суду відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16 ц.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судом та підтверджується даними рішення Господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2008 року по справі № 50/154 08, за ФОП ОСОБА_1 було визнане право власності на нежитлову триповерхову будівлю літ. "Б-3" № 1-16, загальною площею 552,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі Будівля (т.1 а.с. 21 23)).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.11.2016 у справі № 922/6365/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.07.2017, задоволені позовні вимоги прокурора Жовтневого району м. Харкова в інтересах держави в особі ДАБІ України в особі Департаменту ДАБІ у Харківській області до ФОП ОСОБА_1 , зобов`язано останнього привести Будівлю у попередній стан шляхом знесення побудованих без дозвільної документації поверхів (т.1 а.с. 184 191, а.с. 24 - 30).

За змістом вищезазначених рішень прокурор Жовтневого району м. Харкова звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах держави до відповідача - ФОП ОСОБА_1 про зобов`язання привести у попередній стан Будівлю. Будівництво дев`ятиповерхової будівлі поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалося самочинно, за відсутністю дозвільної документації. Згідно з копією висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5552 від 17.08.2015 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, проведеної в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000031 щодо здійснення будівництва дев`ятиповерхової поверхової будівлі поблизу будинку за адресою АДРЕСА_1 , виконані будівельні роботи по об`єкту будівництва за вищезазначеною адресою і в цілому об`єкт незавершеної будівлі за вказаною адресою не відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН,СНІП, стандартам, технічним умовам тощо).

Даними листа Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків (надалі Міжрайонний ВДВС) від 04.10.2019 № 67907 підтверджується, що на виконанні у Міжрайонному ВДВС знаходиться виконавче провадження № 54530398 з примусового виконання наказу № 922/6365/15, виданого Господарським судом Харківської області. 17.08.2017 державним виконавцем відкрите виконавче провадження № 54530398. У вересні 2017 року виконавцем здійснені виходи за адресою Будівлі, встановлено, що боржник рішення суду не виконує, про що складені відповідні акти, на боржника накладені штрафи та його попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. 20.09.2017 державним виконавцем до Харківської місцевої прокуратури № 2 та ДАБІ направлена пропозиція щодо авансування робіт, пов`язаних з примусовим знесенням побудованих без дозвільної документації поверхів, приблизна вартість яких становить 4 050 000 грн. Крім цього, про невиконання боржником рішення суду повідомлений орган досудового розслідування. За повідомленням слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001990. До Головного територіального управління юстиції подана службова записка 22.02.2018 про виділення коштів та визначення спеціалізованої організації для укладання відповідних договорів. Згідно з відповіддю Харківської місцевої прокуратури № 2 та ДАБІ зазначені органи не мають можливості авансувати витрати на організацію виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення господарського суду. 22.02.2018 державний виконавець звернувся з проханням виділити кошти на оплату вартості вищезазначених робіт до Головного територіального управління юстиції , проте станом на 04.10.2019 відповіді на службову записку він не отримав. Згідно з ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.05.2019 у справі № 639/2158/19, ОСОБА_1 знаходиться у розшуку (т.1 а.с. 198 199).

Постановою державного виконавця Міжрайонного ВДВС від 25.10.2019 накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (т.1 а.с. 200).

Даними довідки Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 19.07.2018 підтверджується, що 14.10.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений шлюб, про що вчинено актовий запис № 578 (т.1 а.с. 94).

Відповідно до копії договору дарування частини нежитлової будівлі від 01.12.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 2746 , посвідченого приватним нотаріусом Малаховою Г.І., ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 Ѕ частину нежитлової будівлі літ. Б - 3, загальною площею 552,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 19 20).

Згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 01.12.2016 право власності на Ѕ частину Будівлі зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини нежитлової будівлі від 01 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Малаховою Г.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 2746 (т.1 а.с. 31).

Задовольняючи позов прокурора про визнання недійсним договору дарування Ѕ частини нежитлової будівлі від 01 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Малаховою Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2746, суд керувався вимогами ст. ст. 203, 215, 234 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та виходив з того, що ОСОБА_1 уклав оспорюваний договір дарування для уникнення виконання судового рішення, яке існувало на час його укладення та зобов`язує ОСОБА_1 привести предмет договору дарування у стан до самочинного будівництва.

Судова колегія вважає, що зазначений висновок суду зроблений на підставі повно та всебічно встановлених обставин у справі, відповідає вимогам закону.

Так, рішенням Господарського суду Харківської області 02.11.2016 у справі № 922/6365/15 ОСОБА_1 зобов`язано привести нежитлову триповерхову будівлю літ. "Б-3" № 1-16, загальною площею 552,7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у первісний стан шляхом знесення побудованих без дозвільної документації поверхів. Підставою ухвалення зазначеного рішення було встановлення господарським судом факту самочинного будівництва дев`ятиповерхової будівлі замість трьохповерхової Будівлі за відсутності документів, що надають право на виконання будівельних робіт, на ділянці, що не була відведена відповідачу для здійснення будівництва (т.1 а.с. 184-191).

Тобто на час укладення оспорюваного договору 01.12.2016 ОСОБА_1 вже було відомо про існування рішення суду та необхідність приведення Будівлі у стан до здійснення самочинної прибудови.

Укладення оспрюваного договору між відповідачами у справі свідчить про недобросовісність їх дій, направлених на унеможливлення виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02. 11.2016 у справі № 922/6365/15.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ майна спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом».

Європейський суд з прав людини вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (ZHOVNER v. UKRAINE, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України «Про виконавче провадження»).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно частини другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення виконання судового рішення, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено рішення, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора. Оскільки укладають договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення виконання рішення суду, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Задовольняючи позов прокурора, суд виходив із положень вищезазначених правових норм та одночасно застосував до спірних правовідносин вимоги ст. 234 ЦК України.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Судова колегія не може погодитися з висновком суду про фіктивність оспорюваного правочину, тому що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Прокурор не довів суду відсутності в учасників оспорюваного правочину наміру створити юридичні наслідки.

Так, згідно даних витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 01.12.2016 року право власності на Ѕ частину Будівлі зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини нежитлової будівлі від 01 грудня 2016 року , посвідченим приватним нотаріусом Малаховою Г.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 2746 (т.1 а.с. 31).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.10.2019 ОСОБА_2 на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 17.08.2018, договору дарування частини нежитлової будівлі, серія та номер 2746, виданого 01.12.2016, та договору дарування частини нежитлової будівлі, серія та номер 2755, виданого 02.12.2016 передала окремо в іпотеку нежитлові приміщення першого поверху № 8 в літ. «Б 3», загальною площею 2,0 кв.м., окремо першого поверху № 1,6, другого поверху 9,10,11,12,нежитлові приміщення третього поверху № 13,14,15,16 в літ. «Б» загальною площею 402,5 кв., окремо нежитлові приміщення першого поверху № 2,3,4,5,7 в літ. « Б - 3» загальною площею 148,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в іпотеку ОСОБА_4 на підставі договору іпотеки, серія та номер 637, виданого 22.02.2019, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. (т.1 а.с. 201 204).

Таким чином, позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 фактично не передав ОСОБА_2 1/2 частину Будівлі. Навпаки судом встановлено, що ОСОБА_5 стала власником всієї Будівлі на підставі укладеного договору дарування частини нежитлової будівлі, серія та номер 2755, виданого 02.12.2016. У 2018 році Будівля була нею поділена та у 2019 році - передана в іпотеку. Що свідчить про вчинення нею дій щодо подальшого виконання оспорюваного договору дарування.

З огляду на зазначене, суд помилково визнав договір дарування № 2746 від 1 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , недійсним на підставі вимог ст. 234 ЦК України, проте це не вплинуло на загальний висновок суду про недійсність договору на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Тому доводи апеляційної скарги щодо не повного встановлення судом обставин у справі та помилкового висновку суду про недійсність договору від 01.12.2016 не є обґрунтованими.

Судова колегія також не погоджується з доводами апелянта щодо неналежного обґрунтування прокурором підстав свого звернення до суду в інтересах держави.

Згідно абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

Системне тлумачення частини четвертої статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

З позовної заяви Харківської місцевої прокуратури № 2 вбачається, що прокурор звернувся до суду в інтересах держави з позовом про визнання недійсним договору дарування Будівлі до якої самочинно добудовані поверхи і яка підлягає приведенню у попередній стан на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 02.11.2016 у справі № 922/6365/15.

Своє звернення прокурор обґрунтовував відсутністю органу, що здійснює представництво держави у спірних правовідносинах, необхідністю забезпечення виконання вищезазначеного рішення суду та уникнення загрози порушення прав громадян, яким Будівля може бути відчужена.

Згідно з рішенням Господарського суду Харківської області від 02.11.2016 у справі № 922/6365/15 прокуратура Жовтневого району м. Харкова (Харківська місцева прокуратура № 2) брала участь у справі в інтересах держави в особі ДАБІ України в особі ДАБІ у Харківській області (т.1 а.с. 184 194), тобто в інтересах органу державної влади, що представляє державу у відповідних правовідносинах.

Проте у дійсній справі позов Харківської місцевої прокуратури № 2 направлений на забезпечення дотримання інтересів держави у сфері правосуддя, а саме, дотримання вимог ст. 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення.

Тобто доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому її належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 2 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 вересня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина