ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/77/20
Провадження №2/477/278/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

розглянувши в загальному провадженні у підготовчому відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в:

14 січня 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, яка втратила право користування належним йому житлом, зокрема житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що є власником вище вказаного житлового будинку, в якому також зареєстрована, але ніколи проживала відповідач. Перешкоди у користуванні даним будинком їй не чиняться, участі в утриманні даного майна вона не приймає, самостійно з реєстраційного обліку за її будинку не знімається. При цьому, право відповідача на користування його ОСОБА_1 будинком, що підтверджується її реєстрацією за вказаною адресою, викликає для позивача додаткові витрати з утримання майна, та позбавляє можливості в отриманні субсидій з комунальних послуг, що має істотне значення для позивача. Реєстрація відповідача за вказаною адресою, порушує його права як власника даного майна та вимагає захисту його прав в судовому порядку.

15 січня 2020 року відкрито провадження у справі, розпочате підготовче провадження.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, при цьому не наполягав на стягнення судових витрат з відповідачки.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, однак подала заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнала. Вказала, що дійсно у його будинку не перебувала більше трьох років, однак знятися з реєстраційного обліку не має можливості через догляд малолітньої дитини. Просила про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, технічна фіксація судового засідання не здійснювалася у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 211, ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін та вимог ч. 3 ст. 200, 206, 207 ЦПК у зв`язку із визнанням позову відповідачем та за наявності для того законних підстав, можливим прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що за рішенням виконкому Калинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 26 лютого 2013 року №7 визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.5).

За вказаною адресою дійсно зареєстрована, але ніколи не проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується даними акту від 17.07.2019 року, а також у своїй заяві не заперечувала щодо цього сама відповідач, зазначивши, що у вказаному будинку не була більше трьох років.

Відповідно до положень ст. 264 ЦАК України, вирішуючи питання про правову норму, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин, суд виходить з наступного.

Житловий будинок є особистою власністю позивача. Відповідач є онукою власника даного майна.

За такого суд вважає, що в даному випадку, підлягають застосуванню положення статей 317, 319, 391 та 406 ЦК України, статей 64, 156 ЖК України, які визначають права власника майна, та регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Такий правовий висновок здійснено судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2931цс16 від 15.05.2017, та висновки Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, підлягає врахуванню судами при ухваленні рішення.

Так, за статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач ОСОБА_2 ніколи не проживала у даному будинку, а приїздила до дідуся ОСОБА_1 влітку, проте вже більше трьох років за даною адресою не перебувала, тобто не використовує надане їй позивачем право поживання в його будинку з власної волі, отже за положеннями ч.2 ст. 405 ЦК втратила право на користування цим житлом та позивач вправі, як власник даного майна, не продовжувати наданого відповідачу права з використання його майна, яке відповідачем не використовувалось без поважних причин, та яке для позивача є обтяжливе з огляду на необхідність несення додаткових витрат з утримання майна та відсутності можливості оформлення комунальних субсидій, отже вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування даним житловим будинком обґрунтовані та підлягають задоволенню.

З огляду на клопотання позивача щодо віднесення судових витрат на його рахунок, суд не вирішує питання щодо їх розподілу.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 200, 206-207, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Семенова