Справа: 164/938/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року Смт. Маневичі

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Токарської І.С.,

з участю секретаря Панасюк Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маневичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, обґрунтовуючи заяву тим, що 21 жовтня 2016 року Маневицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного ТУЮ у Волинській області було зареєстровано шлюб позивача з відповідачем, актовий запис № 95. Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часом спільне подружнє життя сторін погіршилося, спільне проживання стало неможливим. Відповідач належної участі в утриманні дитини не приймає, позивач змушена самостійно утримувати дочку матеріально. Збереження шлюбу ОСОБА_1 вважає недоцільним, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дитини, а тому просила шлюб розірвати та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі ј частки від всіх його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з наведених у позові підстав.

Відповідач позов визнав частково. Щодо розірвання шлюбу не заперечив, однак вважає, що оскільки участь в утриманні доньки приймає та надає відповідні кошти, позовні вимоги в частині стягнення аліментів є необґрунтованими.

Заслухавши пояснення позивачки та відповідача, їх доводи та заперечення, повно і всебічно дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 жовтня 2016 року, який зареєстровано Маневицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 95, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 21 жовтня 2016 року, що підтверджується матеріалами справи. Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4, 5).

В судовому засіданні позивачка пояснила, що на даний час шлюбні відносини з відповідачем припинені, вони протягом тривалого часу не ведуть спільного господарства, оскільки разом не проживають.

Відповідач своїми поясненнями підтвердив, що шлюбно - сімейні відносини припинені і тому просив шлюб розірвати.

Враховуючи зазначені обставини та вказані норми права, особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд приходить висновку про доцільність розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 , суд вважає доцільним зазначити наступне.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Положеннями частини третьої ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12 червня 2018 року батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 - відповідач у справі (а.с. 5).

З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що на даний час донька проживає разом з матір`ю.

Статтею 182 вищевказаного Кодексу унормовано, що при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що матеріальне становище ОСОБА_2 , реальна спроможність сплачувати аліменти, повна працездатність та вік дозволяють йому утримувати дитину, а тому відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, який є достатнім з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 червня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, суд звертає увагу, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

З цих підстав, суд вважає доцільним за вибором позивача її прізвище залишити - « ОСОБА_1 ».

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

На підставі ст.ст. 56, 110, 112, 113, 180-182, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 200, 247, 259, 263 - 265, 430ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований у Маневицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 21 жовтня 2016 року, актовий запис № 95, - розірвати.

Прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити « ОСОБА_1 ».

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення нею повноліття, починаючи з дня звернення до суду.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 21 вересня 2020 року.

Суддя Маневицького районного суду І.С. Токарська