Номер провадження: 22-ц/813/2589/20
Номер справи місцевого суду: 496/2216/18
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Дранікова С.М., повний текст рішення складений 14 березня 2019 року, -

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, в якому просила визнати договір позики від 03.04.2004 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним в наслідок його фіктивності.

В обґрунтування позову зазначила, що з 2006 року вона проживала разом з ОСОБА_3 у цивільному шлюбі. У 2009 році накопивши певну суму коштів, позивачка разом з ОСОБА_3 вирішили придбати власне житло. 25.12.2009 року ОСОБА_3 підписав з ОСОБА_5 договір про відступлення прав вимоги інвестора, при цьому, квартира була придбана за спільні кошти подружжя, договір інвестування було оформлено на ім`я ОСОБА_3 . Після виплати грошових коштів за квартиру в повному обсязі та по завершенню будівництва, на підставі акту приймання передавання об`єкту будівництва передало ОСОБА_3 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 27.08.2016 року ОСОБА_3 , під час сварки вигнав позивачку з квартири, та згодом змінив замки на вхідних дверях до квартири.

ОСОБА_1 , з метою захисту свого порушеного права, звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності, поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частину квартири, усунення перешкод у користуванні власністю, оскільки в період спільного проживання сторонами було спільно придбано майно, а саме спірна квартира, побутова техніка, меблі, тощо.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.05.2017 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 26.04.2018 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.05.2017 року скасовано. Відмовлено ОСОБА_1 у позові, при цьому скасовуючи рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, апеляційний суд прийшов до висновку, а самена підставі наданих ОСОБА_3 пояснень, про те, що спірна квартира ним була придбана на власні кошти, які він отримав в борг від ОСОБА_2 , на підтвердження чого надав копію рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16.03.2017 року, яким було задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 , тобто вказані обставини, а також розписка від 03.04.2004 року під час розгляду справи були взяті до уваги апеляційним судом.

ОСОБА_1 вважає, що вказаною розпискою були порушені її права, оскільки відповідачами штучно створений фіктивний доказ, який було використано для ведення суду в оману, під час розгляду справи Комінтернівським районним судом Одеської області.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 , представник ОСОБА_1 подав апеляційну скарги, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, ОСОБА_4 , представник ОСОБА_1 зазначає, що висновки суду з приводу того, що правочин, вчинений між відповідачами не впливає на інтереси позивача, а також, що позивачем не доведені вимоги позову, не відповідають обставинам справи.

Відзиву до суду надано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Комінтерніського районного суду Одеської області від 24.05.2017 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного сумісного майна чоловіка та жінки, що проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 26.04.2018 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області було скасовано, та постановлене нове рішення, відповідно до якого в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволені позовупро визнання правочину недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто грошові кошти у розмірі 2166360 грн.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що 03 квітня 2004 року між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивачки у позику грошові кошти в сумі 80000 доларів США на придбання нерухомого майна, які зобов`язався повернути в повному обсязі у строк до 03 квітня 2016 року, що підтверджується розпискою.

Вказане рішення суду набрало законної сили та учасниками справи не оскаржувалося.

Суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову, оскільки з наданихсуду пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було встановлено, що грошові кошти були взяті в борг, ще до знайомства позивачки та ОСОБА_3 , тому розписка ніяким чином не порушує права ОСОБА_1 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 про те, що не відповідають обставинам справивисновки суду з приводу того, що правочин, вчинений між відповідачами не впливає на інтереси позивача, а також, що позивачем не доведені вимоги позову,колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано доказів на підтвердження позовних вимог та доводів апеляційної скарги, також не доведено, що укладена розписка порушує права ОСОБА_1 .

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішенняскладений 05 березня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра