УХВАЛА

10 березня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І. О.

за участю секретаря судового засідання - Феслер О. С.,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі скаргу ОСОБА_1 на дії державних виконавців Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду у зі скаргою на дії державних виконавців Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області, у якій просила суд:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Ковальова С. В., що полягали у зарахуванні витрат до сум, з яких мало проводитися нарахування аліментів; - визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Ковальова С. В., що полягала у не витребуванні декларації про доходи та майно боржника ОСОБА_3 ;- зобов`язати Біляївський міськрайонний ВДВС ГТУЮ в Одеській області усунути порушення прав стягувача ОСОБА_1 шляхом стягнення коштів, неправомірно списаних головним державним виконавцем Ковальовим С. В..

Ухвалою від 10 січня 2020 року провадження за скаргою відкрито, призначено судове засідання на 23 січня 2020 року о 14:00. Витребувано у головного державного виконавця Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області належним чином завірені матеріали виконавчого провадження № 55966522 за виконавчим листом № 521/2202/15-ц від 20.12.2017 року.

Відповідно до Постанови КМУ від 09 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» було ліквідовано територіальні органи Міністерства юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Натомість утворено міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції зі статусом юридичної особи публічного права, повноваження яких розповсюджуються на території декількох адміністративно-територіальних одиниць.

Так, замість Головного територіального управління юстиції в Одеській області було утворено Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції у місті Одесі.

04 лютого 2020 року представник ОСОБА_3 надала відзив на скаргу у якому просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги у повному обсязі.

13 лютого 2020 року від Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) надійшов лист згідно якого заступником начальника виконавчої служби Яровим В. М. підтверджується отримання ухвали про застосування заходу процесуального примусу та яким додатково виконавча служба просить уточнити які саме матеріали виконавчого провадження потрібно надати суду оригінал чи належним чином завірені копії.

Заявою № 4353/30 від 17 лютого 2020 року начальник відділу Олефір С. В. вказав, що скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню у повному обсязі, просив розглянути скаргу без участі представника відділу ДВС.

Виконавча служба надала до матеріалів справи матеріали виконавчого провадження 55966522 за виконавчим листом № 521/2202/15-ц від 20 грудня 2017 року за вх № 7513 від 19 лютого 2020 року.

У судовому засіданні, що відбулося 02 березня 2020 року скаржниця та її представник вимоги скарги підтримали, просили скаргу задовольнити. Представник боржника проти задоволення скарги заперечувала у повному обсязі. Відділ ДВС надав заяву про розгляд скарги за відсутності представника.

Судом встановлені наступні обставини.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 05 листопада 2015 року (з урахуванням виправлення ухвалою від 15 лютого 2016 року) задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

В частині стягнення аліментів суд постановив:

«Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі позову - 13.02.2015 року і до досягнення дітьми повноліття.»

На виконання вказаного рішення суду 16 листопада 2015 року виданий виконавчий лист.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси виправлено в виконавчому листі № 521/2202/15-ц виданому 16 листопада 2015 року допущену помилку в зазначенні дати народження ОСОБА_7 , вказавши « ІНФОРМАЦІЯ_3 », замість невірно вказаного « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

12 березня 2018 року постановою головного державного виконавця Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Ковальова С. В. було відкрито виконавче провадження.

З матеріалів виконавчого провадження 55966522 за виконавчим листом № 521/2202/15-ц від 20 грудня 2017 року вбачається, що згідно розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_3 повинен був сплатити аліменти наступним чином:

38,751903,25
1738,751903,25
1738,751903,25
1929,752156,75
1929,752156,75
1929,752156,75
2045,002332,25
2045,002332,25
2045,002332,25
2045,002332,25
2045,002332,25
2045,002332,25

За підсумками розрахунку боржник ОСОБА_3 заборгованості немає, оскільки за 2018 та 2019 роки сплатив 49448,10 гривень.

Суд із такими висновками Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області (наразі - Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) не погоджується з огляду на наступне.

Скаржниця вказує, що державним виконавцем було неправомірно зараховано витрати боржника, пов`язані із підприємницькою діяльністю.

Представник боржника, у своєму відзиві зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

З огляду на це, на думку боржника, відрахування треба здійснювати саме з середньої плати в Одеській області.

У розрізі даного питання суд звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

У рішенні суду по справі 521/2202/15-ц закріплено дату початку стягнення аліментів на утримання ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - з дати подачі позову 13 лютого 2015 року.

Суд відхиляє доводи боржника щодо того, що він мав сплатити аліменти з чистого доходу, тобто прибутку, як такі, що не ґрунтуються на законі, адже, рішенням суду встановлено відрахування не з чистого прибутку, а саме з заробітку чи доходу.

Згідно частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В такій редакції дана норма закону була викладена внаслідок внесення до неї змін Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", які набули чинності з 08 липня 2017 року.

На час звернення до суду з позовом по справі № 521/2202/15 (13 лютого 2015 року) частина друга статті 182 СК України передбачала, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків.

Суд звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 559/209/15-ц від 23 січня 2020 року.

Матеріали виконавчого провадження не містять формул з яких виконавча служба виходила при відрахуванні аліментних сум, немає у матеріалах виконавчого провадження врахування вищенаведених змін до законодавства. Будь яких обґрунтувань сплачених сум ані виконавча служба ані боржник суду не надали.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому доходом є грошові кошти, отримані за певний період часу, а прибутком є різниця між доходами і витратами.

Не ґрунтується позиція боржника і на матеріалах виконавчого провадження, адже останні доказів надання боржником підтвердження своїх витрат не містять. Більше того, надані боржником відомості щодо відрахувань з середньої заробітної плати не збігаються із калькуляцією виконавця та є вищою, що тільки підтверджує неправомірність дій державного виконавця та зменшення ним відрахувань за аліментними зобов`язаннями.

Отже, виконавець мав відраховувати аліменти з доходу боржника без урахувань його витрат на підприємницьку діяльність.

У відзиві боржник висловлює позицію, що відрахування має відбуватися від середньої заробітної плати по місцевості, однак доводи боржника щодо визначення бази відрахування аліментів фактично підтверджують зменшення виконавчою службою аліментних відрахувань. Обґрунтованого розрахунку сум, які на його думку він має сплачувати боржник суду не надав.

З вищенаведеного випливає незаконність дій державного виконавця, що полягала у зменшенні розміру сум на утримання малолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Окрім цього, скаржниця аргументує свою скаргу тим, що виконавцем не витребувано податкові декларації за 2015, 2016 та 2017 роки, а отже, виконавцем не з`ясовано обсяг доходів з якого має відбуватись відрахування аліментів, окрім того скаржниця зазначає, що виконавцем не враховано даних податкових декларацій за 2018 та 2019 роки, необґрунтовано зменшено суму коштів, яка підлягає сплаті за рішенням суду.

Стосовно не витребування декларації за 2015, 2016 та 2017 роки суд зазначає, що початковою датою стягнення аліментів згідно рішення суду є 13 лютого 2015 року, саме з цієї дати розпочинається обов`язок ОСОБА_3 перераховувати аліменти на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Не з`ясування державним виконавцем реальних сум, з яких необхідно проводити відрахування шляхом витребування податкових декларацій ОСОБА_3 є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

Частиною 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

З огляду на це виконавцем неправомірно не вжито заходів щодо визначення об`єму доходів ОСОБА_3 , відраховано аліменти на власний розсуд всупереч рішенню суду та вимогам закону.

Наведене вище дає підстави стверджувати, що державним виконавцем було порушено вимоги законодавства, що призвело до порушення прав та інтересів скаржниці, що діє у інтересах своїх дітей.

Суд звертає увагу, що для повного та справедливого стягнення відповідно до рішення суду та вимог закону державний виконавець повинен пересвідчитися у тому з яких саме сум треба стягувати аліменти, при усуненні порушення прав стягувача має врахувати неможливість зарахування витрат, пов`язаних із господарською діяльністю як підставу для зменшення аліментних відрахувань.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частиною 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Нездійснення державним виконавцем виконавчих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» призводить до порушення законних прав та інтересів стягувача.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність частково задовольнити скаргу ОСОБА_1 на дії державних службовців Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ, ухваливши рішення про скасування розрахунків заборгованості по аліментах від 29.03.2018 року в рамках виконавчого провадження № ДВ-2, розрахунку заборгованості по аліментах від 01.09.2018 року в рамках виконавчого провадження № 55966522, розрахунку заборгованості по аліментах від 01.10.2019 року в рамках виконавчого провадження № 55966522, розрахунку заборгованості по аліментах від 02.01.2020 року в рамках виконавчого провадження № 57323024.

Для відновлення порушеного права стягувача ОСОБА_1 суд приймає рішення та зобов`язує державного виконавця Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області здійснити перерахунок суми заборгованості по сплаті аліментів за період з 13.02.2015 року по 01.04.2018 року та за період з 01.04.2018 року по 13.12.2019 року з урахуванням положень ч. 3 ст. 181 СК України, тобто у ј частці від доходу платника аліментів.

Не підлягають задоволенню вимоги викладенні у скарзі ОСОБА_1 в частині зобов`язання усунути порушення шляхом стягнення коштів, неправомірно списаних державним виконавцем, оскільки вимоги щодо стягнення грошових коштів мають бути розглянуті в межах позовного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 81, 84, 89, 352, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Ковальова С. В., по складенню розрахунку заборгованості по аліментах від 29.03.2018 року в рамках виконавчого провадження № ДВ-2, по складенню розрахунку заборгованості по аліментах від 01.09.2018 року в рамках виконавчого провадження № 55966522, про складенню розрахунку заборгованості по аліментах від 01.10.2019 року в рамках виконавчого провадження № 55966522.

Визнати протиправними дії державного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Завальної В.М. по складенню розрахунку заборгованості по аліментах від 02.01.2020 року в рамках виконавчого провадження № 57323024.

Розрахунок заборгованості по аліментах від 29.03.2018 року в рамках виконавчого провадження № ДВ-2 скасувати.

Розрахунок заборгованості по аліментах від 01.09.2018 року в рамках виконавчого провадження № 55966522 скасувати.

Розрахунок заборгованості по аліментах від 01.10.2019 року в рамках виконавчого провадження № 55966522 скасувати.

Розрахунок заборгованості по аліментах від 02.01.2020 року в рамках виконавчого провадження № 57323024 скасувати.

Зобов`язати державного виконавця Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області усунути порушення прав стягувача ОСОБА_1 та здійснити перерахунок суми заборгованості по сплаті аліментів за період з 13.02.2015 року по 01.04.2018 року з урахуванням положень ч. 3 ст. 181 СК України, тобто у ј частці від доходу платника аліментів.

Зобов`язати державного виконавця Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області усунути порушення прав стягувача ОСОБА_1 та здійснити перерахунок суми заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.04.2018 року по 13.12.2019 року з урахуванням положень ч. 3 ст. 181 СК України, тобто у ј частці від доходу платника аліментів.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 10 березня 2020 року.

Суддя Поліщук І. О.

10.03.2020