ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/423/20 Справа № 209/3507/18 Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з січня 2007 року вона проживала однією сім`єю зі ОСОБА_2 , а 12 жовтня 2007 року вони зареєстрували шлюб. Весь час вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена квартира була надана ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_3 і його брату ОСОБА_4 у 1980 році за рішенням виконкому Дніпровського районної ради м. Дніпродзержинська, ордер № 3060 від 07 серпня 1980 року. На момент її вселення, як члена сім`ї, у квартирі був зареєстрований та проживав лише ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті вона продовжує проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Факт її проживання у квартирі з січня 2007 року підтверджується актом про проживання, складеним сусідами. Продовжуючи проживати в зазначеній квартирі, вона виконує всі обов`язки по утриманню в належному санітарно-гігієнічному стані квартири, сплачує квартплату та всі комунальні послуги, якими користується. Вважає, що вона була вселена квартиронаймачем ОСОБА_2 в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на законних підставах і отримала право на користування житловим приміщенням за зазначеною адресою, як член сім`ї квартиронаймача. Проживаючи у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вона була зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , в якій окрім неї зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Факт її непроживання за місцем реєстрації з січня 2007 року підтверджується актом КП КМР «УКОЖФ» про непроживання від 18 квітня 2018 року. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 є її єдиним житлом. Просила суд визнати за нею право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3-5).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

З таким рішенням не погодився відповідач Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, звернулися з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно із положеннями статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Вказана правова позиція викладена в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункту 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Згідно ч.1 ст.106 ЖК УРСР повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача.

З матеріалів справи вбачається 07 серпня 1980 року ОСОБА_3 , сину ОСОБА_2 , сину ОСОБА_4 було видано ордер №3060 на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.7).

У квартирі були зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відповідно до копії особового рахунку квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.46).

ОСОБА_3 була знята з реєстрації в зазначеній квартирі у 1996 році (а.с. 46).

12 жовтня 2007 року ОСОБА_2 уклав шлюб із позивачем ОСОБА_1 (а.с.11).

ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована не була.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 помер (а.с.10).

На час вселення позивача ОСОБА_1 , до реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 у січні 2007 року у спірну квартиру, в ній був зареєстрований та проживав лише ОСОБА_2 .

Згідно листа департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно від 28 лютого 2018 року №05-06/590, відомості про приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_4 , відсутні (а.с.44).

Відповідно до відомостей з особового рахунку № НОМЕР_1 на спірну квартиру та за інформацією відділу реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи адміністрації Дніпровського району міської ради (службова записка від 16 березня 2018 №4-1/7) за адресою: АДРЕСА_4 ніхто не зареєстрований (а.с.45).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 просила визнати за нею право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3-5).

З матеріалів справи вбачається, згідно довідки про зняття з реєстрації місця проживання за відомостями адміністрації Дніпровського району КМР від 14 лютого 2019 року №23/16, ОСОБА_1 знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання: АДРЕСА_1 , з 14 лютого 2019 року (а.с.69).

Таким чином, встановлено, позивач ОСОБА_1 після укладення шлюбу із ОСОБА_2 12 жовтня 2007 року не була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі до дня смерті був зареєстрований лише чоловік позивача - ОСОБА_2 , відповідно до ордеру.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 у 2007 році вселилася у спірну квартиру зі згоди чоловіка ОСОБА_2 , проживала у вказаній квартирі разом із ОСОБА_2 до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживає у квартирі до теперішнього часу без реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, після укладення шлюбу із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач ОСОБА_1 була зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 і була знята з реєстрації за цією адресою - 14 лютого 2019 року.

Згідно Акту про не проживання від 18 квітня 2018 року, засвідченого КП Камянської міської ради Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду, ОСОБА_1 із січня 2007 року не проживає за адресою АДРЕСА_5 до теперішнього часу (а.с.15).

Згідно листа ОКП Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації від 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 та станом на 31 грудня 2019 року право власності на вказану квартиру не зареєстровано (а.с.150).

Отже, встановлено, що позивач ОСОБА_1 постійно проживає у спірній квартирі без реєстрації з 2007 року з часу реєстрації шлюбу із ОСОБА_8 , та після смерті чоловіка продовжує проживати у квартирі, сплачує комунальні послуги, іншого житла у власності, чи у користуванні не має, тому суд першої інстанції, дослідивши всі докази у справі та надавши їм належну оцінку, дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , визнавши за нею право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 за життя не був наймачем спірної квартири спростовуються наявним в матеріалах справи ордером на квартиру.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді