Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3388/18 Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 6 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 березня 2019 року, постановлене під головуванням судді Коренюка В.П.

у цивільній справі №279/3388/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із житлового будинку, що є спільною частковою власністю, -

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила ухвалити рішення, яким виділити їй в натурі частку із житлового будинку, що є спільною частковою власністю, та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що відповідно до договору дарування вона є власником 36/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками 64/100 частин житлового будинку є відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Відповідно до висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №802/03.18 від 27.03.2018 року можливо технічно здійснити поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у відповідності до долі кожного із співвласників. Тобто є можливим кожному виділити відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру). Наявність факту того, що житловий будинок є спільною частковою власністю, перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності. Тому просила позов задовольнити.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Виділено ОСОБА_2 на праві приватної власності в натурі частку із майна, а саме: 54/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що включає в себе: веранду 2-1 пл.4,1 кв.м., санвузол 2-2 пл.3,0 кв.м., кухню 2-3 пл.8,9 кв.м., кімнату 2-4 пл.15,2 кв.м., кімнату 2-5 пл.11,5 кв.м., ганок А4, сарай Б, відповідно до І-варіанту висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, виданого судовим експертом Горкуша М.Д. від 27.03.2018 року за №802/03.18.

Виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на праві приватної власності в натурі частку із майна, а саме: 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що включає в себе: веранду 1-1 пл.3,4 кв.м., кладовку 1-2 пл.0,8 кв.м., коридор 1-3 пл.6,3 кв.м., ж.кімнату 1-4 пл.12,5 кв.м., ж.кімнату 1-5 пл.12,3 кв.м., кухню 1-6 пл.15,5 кв.м., та становить розмір ідеальної частки 46/100, відповідно до І-варіанту висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, виданого судовим експертом Горкуша М.Д. від 27.03.2018 року за №802/03.18.

Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25779 (двадцять п`ять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн. компенсації у зв`язку з відхиленням від ідеальної частки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 25779 (двадцять п`ять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн. компенсації у зв`язку з відхиленням від ідеальної частки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1420 (одну тисячу чотириста двадцять) грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1420 (одну тисячу чотириста двадцять) грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. судових витрат за проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. судових витрат за проведення експертизи.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, постановлене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначає, що неповідомлення його належним чином про наявність такого позову призвело до того, що він не зміг звернутися із зустрічним позовом про виділення йому частки в натурі із спільного майна. На даний час в цьому провадженні пред`явлення зустрічного позову неможливе, а виділ своєї частки з того, що може залишитися після окремого виділення частки ОСОБА_2 негативно вплине на вирахування можливих варіантів такого виділу і взагалі його можливості. Крім того, суд першої інстанції узяв до уваги наданий позивачкою висновок експерта №802/03.18 від 27.03.2018 року. На думку апелянта, даний висновок є недопустимим та недостовірним доказом, оскільки він був проведений задовго до подачі позову, що позбавило апелянта права на участь в обстеженні будинку, можливості поставити свої питання на вирішення експерта, висловити свою думку щодо довіри саме цьому експерту. Запропоновані експертом варіанти є вкрай невигідні для інших співвласників і мають великі відхилення від розміру ідеальних часток в бік зменшення частки апелянта та частки іншого відповідача. Крім того вважає, що суд при вирішенні питання розподілу судових витрат порушив вимоги ст.141 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 09.09.1995 року ОСОБА_2 є власником 36/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.34-36).

Власниками інших частин будинку, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 02.09.1982 року є: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , кожному з яких належить по 32/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно висновку експерта №802/03.18 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виданого судовим експертом Горкуша М.Д. від 27.03.2018 року за №802/03.18 вбачається, на розгляд суду першої інстанції запропоновано два варіант поділу (а.с.13-63), а саме:

І-варіант:

- квартира АДРЕСА_2 , що включає в себе: веранду 2-1 пл.4,1 кв.м., санвузол 2-2 пл.3,0 кв.м., кухню 2-3 пл.8,9 кв.м., кімнату 2-4 пл.15,2 кв.м., кімнату 2-5 пл.11,5 кв.м., ганку А4, сараю Б, що складає 54/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- квартира АДРЕСА_3 , що включає в себе: веранду 1-1 пл.3,4 кв.м., кладовку 1-2 пл.0,8 кв.м., коридор 1-3 пл.6,3 кв.м., ж.кімнату 1-4 пл.12,5 кв.м., ж.кімнату 1-5 пл.12,3 кв.м., кухню 1-6 пл.15,5 кв.м., що складає 46/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

ІІ-варіант:

АДРЕСА_4 квартира АДРЕСА_2 , що включає в себе: веранду 2-1 пл.4,1 кв.м., санвузол 2-2 пл.3,0 кв.м., кухню 2-3 пл.8,9 кв.м., кімнату 2-4 пл.15,2 кв.м., ганку А4, сараю Б, що складає 43/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- квартира АДРЕСА_3 , що включає в себе: веранду 1-1 пл.3,4 кв.м., кладовку 1-2 пл.0,8 кв.м., коридор 1-3 пл.6,3 кв.м., ж.кімнату 1-4 пл.12,5 кв.м., ж.кімнату 1-5 пл.12,3 кв.м., кухню 1-6 пл.15,5 кв.м., кімнату 2-5 пл.11,5 кв.м., що складає 57/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що арифметична частка згідно І-варіанту становить 54/100. Таким чином, відступ від ідеальної частки становить: в одиницях площі житлового будинку на 8,10 кв.м. більше, в одиницях вартості житлового будинку, надвірних будівель та споруд і підлягає сплаті грошова компенсація 51558,00 гривень. При цьому суд вважав, що вказаний варіант поділу відповідає фактичному користуванню кожною стороною своєю часткою будинку, з ним погоджується позивач. А тому суд вважав, що позовні вимоги в частині виділення позивачу в натурі 54/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходяться за адресою: по АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо.

Так, поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 Цивільного кодексу України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до ст.538 ЦІК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю.

Відповідно до ст.364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виходячи з положень ст.ст.183,367 Цивільного кодексу України та роз`яснень, викладених у п.п.6,7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7"Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок", виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

З аналізу зазначених правових норм слідує, що кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своєї частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання не співмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

В даному випадку, виділяючи позивачці в натурі 54/100 частин спільного нерухомого майна, суд не врахував, що зазначена частка значно перевищує розмір належної їй частини у спільному майні. Крім того, при такому виділі порушуються права інших співвласників.

У зв`язку з наведеним, та із врахуванням відсутності відповідача ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції, за клопотанням останнього апеляційним судом було призначено повторну будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку зазначеної експертизи запропоновано два варіанти поділу спірного будинку у співвідношенні часток: 1 варіант - 54/100 і 46/100 частин; 2 варіант 44/100 і 56/100 частин (а.с.204,205,208).

Враховуючи фактичне користування позивачкою приміщеннями в будинку, які позначені на плані під номерами 2-1,2-2,2-3,2-4,2-5, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність виділення їй 44/100 частин спільного будинку за першим варіантом експертизи.

При цьому суд враховує, що такий виділ найбільш наближений до розміру належної позивачці частки та передбачає грошову компенсацію у меншому розмірі, ніж інший варіант.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_1 щодо вирішення спору у такий спосіб не заперечує.

Також відповідачка ОСОБА_3 пояснила в апеляційному суді, що вподальшому має намір приєднати належну їй частину будинку до частини позивачки.

Отже, обраний спосіб виділу найбільш враховує інтереси всіх співвласників спільного будинку.

Оскільки позивачці виділяється частка, яка перевищує належну їй частину у спільному майні, то з неї на користь інших співвласників слід стягнути грошову компенсацію за переполучене нерухоме майно.

Разом з тим, враховуючи положення ч.1 ст.13 ЦПК щодо меж заявлених в суді вимог, виділення в межах розгляду цієї справи іншим співвласникам будинку частини, що залишилася у їх спільній власності, суперечить вимогам ст.364 ЦК, оскільки таких вимог останні не заявляли.

Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК слід провести розподіл судових витрат.

При цьому суд враховує, що експертиза проводилася в інтересах обох сторін (позивачки та відповідача ОСОБА_1 ). Тому, на думку суду, відшкодуванню за рахунок позивачки підлягає половина витрат, понесених відповідачем на проведення експертизи.

Крім того, враховуючи часткове задоволення апеляційним судом апеляційної скарги, пропорційно до величини заловолених вимог апеляційний суд стягує також і понесені апелянтом витрати на сплату судового збору в розмірі 50% цих витрат.

За наведених обставин та відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом викладення резолютивної частини рішення в новій редакції.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 березня 2019 року змінити.

Виділити ОСОБА_2 на праві приватної власності в натурі частку із майна, а саме: 44/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що включає в себе: веранду 2-1 пл.4,1 кв.м., санвузол 2-2 пл.3,0 кв.м., кухню 2-3 пл.8,9 кв.м., кімнату 2-4 пл.15,2 кв.м., ганок А4, сарай Б, відповідно до 2-варіанту висновку оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №155/01-2020 від 16 січня 2020 року.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 9881 грн. кожному компенсації у зв`язку з відхиленням від ідеальної частки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3140 грн. судових витрат за проведення експертизи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2131,5 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 05.03.2020 року.