Справа № 574/1137/19
Провадження №2/574/41/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.

в присутності відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 22.10.2016 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглянути без її участі, про що зазначила у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він ніде не працює, займається веденням домашнього господарства, аліменти на утримання сина не сплачує, хоча допомагає продуктами харчування. Крім того, зазначив, що в Росії має ще 3 дітей.

Вислухавши доводи відповідача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони з 22.10.2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є відповідач, однак він проживає окремо і не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини та довідкою Червонослобідського старостинського округу Буринської міської ради (а.с.3-4,6).

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обов`язку утримання дитини визначаються домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведені положення Закону, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання своєї малолітньої дитини.

Також, судом враховується і стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, яка на даний час ніде не працює, в зв`язку з чим у неї відсутня можливість самостійно забезпечувати дитину всім необхідним.

В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Надавши оцінку встановленим обставинам справи в їх сукупності та відповідності нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини, але у меншому розмірі ніж того бажає позивачка, тобто в сумі 1200 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що не поставить його в скрутне матеріальне становище.

При цьому, суд не погоджується і з твердженнями позивачки щодо можливості сплати ним коштів на утримання дитини у розмірі 2000 гривень, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і вона не довела цього належними та допустимими доказами згідно з вимогами процесуального закону.

З врахуванням наведеного позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення вимог позивачки та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп..

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 7, 10, 12, 13, 23, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.180184 СК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , аліменти у твердій грошовій сумі 1200 грн., на утримання його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які сплачувати його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ), номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Стягнення проводити щомісячно, починаючи з 30.08.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави - 840 грн. 80 коп. судового збору.

Згідно п.1) ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі місячного платежу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд (а з початком функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Сумського апеляційного суду) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлений 24.01.2020 року.